A BAI.I.A-BARLANGBAN 1911. ÉVBEN VÉGZETT ÁSATÁSOK EREDMÉNYEI. 771 



A mi ezeknek az állatoknak előfordulási viszonyait illeti, megemliteiu, 

 hogy épen úgv, mint a Puskaporos-fülkében, legnagyobbrészt fészkekben s 

 csak a barlang elülső részében fordultak elő s így nyilvánvaló, hogy ragadozó 

 madarak kiökrendezett gomolyaiból halmozódtak föl. Mivel a tyúk-félék ^/.aí/oj^ítis) 

 is képviselve vannak, elég tömegesen előfordulnak bennük a madaraktól elnyelt 

 kis kvarckavic'sok is. Hasonlóan értelmezeudők valószínűleg azok a kis car- 

 (/mnítöredékek, melyeket ezekkel a csontokkal együtt gyűjtöttünk. Az említett 

 ragadozó madarak természetesen csak az ember távollétében használhatták a 

 barlangot lakmározóhelyül. Mivel pedig ezek a rágcsáló fészkek kisebb-nagyobb 

 megszakításokkal a barlang felső rétegeiben végig előfordulnak, abból arra 

 lehet következtetni, hogy az ember ebben a korban csak kivételesen kereste 

 fel a barlangot. ■ Hogy azonban mégis felkereste, azt a rágcsáló rétegekben 

 talált feltördelt rénszarvascsontok, faszéndarabok és kevésszámú palaeolitek is 

 bizonyítják. Az eddig ebből a rétegből kikerült kicsi retusnélküli pengék a 

 faunával teljes összhangban vannak s ezeket a rétegeket nagy valószínűséggel 

 a magdaléníen korba utalják. Ezek szerint tehát az onnan kikerült gyermek- 

 csontvázat is ebbe a korba kell helyezni. 



Az ősgyermekuek két csontja és pedig a jobboldali kulcscsontja és a bal- 

 oldali sípcsontja a csontok tisztításánál tévedésből a megfelelő réteg állat- 

 csontjai közé jutott, amelyekre csak most akadtam rá, midőn az összes cson- 

 tokat egyenkint átvizsgáltam. A csontokat Lenhossék Mihály dr. egyetemi 

 tanár úr intézetében vizsgáltam meg. A kulcscsont nagyfokú csavarodottságot 

 tüntet fel, melyhez hasonlót a maiaknál észlelni nem tudtam. Ez a csavarodott- 

 ság összhangban látszik lenni a felkarcsont nagyfokú csavarodottságával, amely 

 annál is érdekesebb, mivel ez Veeneaü szerint a korral együtt fokozódni 

 szokott. A mi a sípesontot illeti, arra nézve meg kell jegyeznem, hogy rajta 

 az alsórangú emberfajtáknál gyakran található platyknémia vagy retroversio 

 tibiae nem észlelhetők. Igaz, hogy ezek olyan jellegek, amelyek elsősorban az 

 életmódtól függnek és így egy másfél éves gyermeknél még akkor sem várha- 

 tók el, ha a megfelelő faj felnőttjeire ez jellemző lett volna. Eltér azonban 

 á mai megfelelőkorú gyermekek sípcsontjától abban, hogy az elülső taraj, a 

 crista anterior csak nagyon gyengén vau kifejlődve, sőt igazi cristáról szólni 

 nem is lehet, amennyiben a megfelelő él végig le van gömbölyödve. Evvel a 

 sajátságával az antropoidáknál néha észlelhető viszonyokra emlékeztet. 



Az 1911. év áprilisában, midőn épen Kadic Ottokár dr. barátom végezte 

 a belső munkálatoknak a vezetését, kint a sárga diluviális agyagban, mely a 

 barlangnak hátulsó rézséböl került ki, két emberi ujjperecét találtam. Több 

 csontot a legszorgosabb kutatás mellett sem tudtunk találni. A csontok érin- 

 tetlen rétegben voltak s így biztos, hogy pleisztocén koi-úak. Ami a csontok 

 kinézését iUeti, az egyik határozottan fosszilis külsejű, a másik kevésbbé az. 

 Amint azonban barlangi kutatásainknál meggyőződhettünk, a külsőből magából 

 következtetni seramire sem lehet. Sokszor egy és ugyanazon csont más-más 

 kinézésű, különböző részein. Az egyik ujjperc a jobb gyűrűs ujj első percé- 

 nek a másik a jobb közép ujj első percének felel meg. Mivel az előbbi az 

 utóbbihoz képest aránylag kicsi, nein igen tartozhattak egy egyénhez. Arra 



