918 d; pálfy mók 



íme tehát Inke\' már 30 év előtt szintén szükségét látta, liogy a nagyági' 

 bányaterületen több erupciót feltételezzen. Ezekre vonatkozólag én a követ- 

 kezőket írtam : 



• Amint a bányaterületen átvitt szelvényből is látliató, feltűnő jelenség, hogy 

 itt a mediterránban egy tölcsérszerü mélyedés van, amelynek közepót foglalják el 

 a szétágazó vulkános kürtöágak. 



Ezt a tölcsérszerü mélyedést másképen alig tudjuk megmagyarázni, csak 

 úgy, ha ezt az egész tölcsért vulkáni kráternek feltételezzük, amelynek azonban a 

 felületen több nyilasa volt. Minthogy e dácitvulkánokat többé-kevésbbé strató vulká- 

 noknak kell fölfognunk, a vulkáni működés lefolyását itt körülbelül a következő- 

 képen képzelhetjük el. 



A bizonyára hosszú ideig tartott vulkáni működés alatt itt is olyanforma 

 viszonyok lehettek, mint némely ma is működő vulkánnál, t. i., hogy a különböző- 

 időben történő crupciók nem egy tölcséren át történtek, hanem a tölcsér helye 

 folyton változott ú<iy, hogy végre az egész terület át volt lyukgatva ilyen vulkáni 

 csatornákkal. Az iiy kitörések alkalmával egyik-másik csatorna összeért az előző- 

 kitörés csatornájával is s ilyen helyen az áttört alapkőzetből (a mediterránból)- 

 semmi sem maradt ; más pontokon azonban a csatornák között megmaradt az alap- 

 kőzet kiselib-nagyobb részlete is. Valószínű, hogy ezekbe a már meglévő csatornákba 

 azután később nyomult In-le az a kemény, szívós láva, amelyet fentebb, mint 

 csatornakitöltést jelöltem, ellentétben az ú. n. lepelképziidménnyel, amely a vulkán 

 előző kitöréseiből a csatornákban visszamaradt s már a vulkáni tevékenység 

 időleges szünete alatt is átalakult a feltörő gázoktól és gőzöktölii (p. Í62). 



Felfogásunkban — úgy látszik — itt csak az a lényeges különbség, hogj^ 

 én megkisérlettem az erupeióknak különválasztását, a mit Inkey nem tett míg. 

 Erre a külünválasztásra a felszíni kifejlődésen kívül az egyes erupciók között 

 levő mediterrán adta meg a támpontot. Hogy pedig én a bányaterületen fel- 

 tárt dácitokat nem külön erupeióknak vettem, hanem egy kráterbe szétágazó- 

 csatornaágaknak, arra a Fereucz József altárónak a felsőbb szintekkel való 

 egybevetése feljogosítanak. 



A nagyági télé r viszony ok leírásánál — be kell ismernem — 

 nem preciziroztam elég világosan, hogy a felérek mennyiben egyeznek meg 

 azon általános szabállyal, amit az Érchegység nagy részén találtam. Leírásom- 

 ból azonban világosan látható, hogy a «mélyben alig pár telérhasadékkal 

 találkozunk, amelyek azután fölfelé az egykori vulkáni kráterben 

 legyezöszerüen szétágaznak (p. 267). Pár sorral előbb pedig azt mondom: 



«A főtelérhasadék irányának körülbelül a valódi Longiu felel meg, mint 

 amelyik telér az összedűlő telérek között a középen áll. Ha a mélység felé össze- 

 dűlő csatornáknak az irányát követjük, könnyen elkéi)zelhetjük, hogy egy bizonyos 

 mélységben az összes ágak egységes kürtövé olvadnak össze. És ha egybevetjük a 

 szelvényt és az altáró térképét, az is kiviláglik, hogy az egyesült főtelérhasadék az 

 egyesült kürtőnek a széléhez nyúlik le». (p. 266—267,) 



Kitűnik tehát ebből, liogy a "valódi Longinnak megfelelő fötelérhasadék- 

 nak helyzete a mélyben ugyanaz, mint a minőt az Érchegység teléreinek nagy 

 részénél találunk s csak a felsőbb szinteken ágaznak szét a melléktelérek s 

 metszik át a esatornaágakat. Az a körülmény, hogy a nagyági kráter teljes 



