Ada Sociotalis \)i'o Fauna el l''k)ra Kennica, XX, n:o o. 11 



L. peregra (Kuolajärvi, ömba, Kusräka, Olenitsa, Varsuga), 

 Planorhis vortex (Kuolajärvi, Tiudi, [Arkangel]), 

 Bytliinia ientacidata (Kemi, Kuolajärvi). 

 Alla dessa arter äro vidt utbredda. 



Icke anträffade utom Lappland äro: 



Valvata raboti (endast känd från Klostervand, Pasvig el v), och 



r, /"n^/f^a (sydligaste fyndorter: Muonioniska, Kittilä, Kuola- 

 järvi, Varsuga, Tetrina). 



De här meddelade gränserna för arternas utbredning skola 

 sannolikt ännu kunna framryckas betydligt, åtminstone för de 

 flesta arterna. 



Bland lappska landgastropoder är Acanthinula harpa mest 

 karakteristisk. Allmänna äro vidare; 



Conulus fulvus, Pupa ardica, 



Hyalinia petronella, P. alpestris (teml. allm.), 



Hyalinia hammonis, Succinea puiris, 



Patida pygmaea, 8. pfeifferi. 

 P. ruderata, 



Sniglar äro temligen sällsynta. 



Af vattengastropoder är specielt Limnaea ovaia ytterst all- 

 män, och denna snäcka torde ingenstädes saknas uti Lapplands 

 talrika floder. Karakteristiska äro vidare Planorhis borealis, Pl. 

 alhus v. cindiäus och Valvata frigida. 



Den säregna utbredningen af ett par arter förtjänar att 

 särskildt påpekas: Helix arbustorum, hvilken såsom f. septen- 

 trionalis Cless. på ett antal spridda ställen förekommer på högre 

 bärg, företrädesvis (eller endast?) på kalk, och hvilken form kan 

 betecknas såsom aljJin, samt vidare Piipa miiscorum, som hos 

 oss uppträder såsom en ganska tydlig kustiovm, och detta såväl 

 vid Finska viken, som ock vid Hvita hafvet. 



Slutligen må ännu de importerade arterna sammanställas. 

 Af ute i det fria förekommande arter höra med säkerhet hit 

 Limax maximus v. cinereus och Helix nemoralis samt möjligen 

 äfven Hyalinia cellaria och Helix liispida. Härtill komma ännu 

 de uti växthus funna H>jalinia alliaria och Zonitoides? sp. 



