10 



Hvad der karakteiiserer de tektoniske jordskjælv i forhold til de 

 tidligere nævnte, er særlig deres optræden og udbredelse. De udgaar 

 nemlig ikke fra et begrænset omraade, men optræder langs gamle 

 spalter og forskyvningslinier i jordskorpen, linier, der staar i forbin- 

 delse med den fortsatte fjeldkjædedannelse, der igjen sk3ddes jordens 

 sammentrækning ved afkjøling i det kolde verdensrum. Hvergang 

 spændingQn udløses, forskyves masserne i jordskorpen lidt, og vi faar 

 et tektonisk jordskjælv. Vi har i det daglige liv et tilsvarende eksem- 

 pel i vore kakkelovne, der om vinteren knepper, naar ilden er gaaet 

 ud, og ovnen paa grund af afkjølingen trækker sig sammen. Til de 

 tektoniske jordskjælv hører de sterkeste og mest udbredte, vi kj ender. 

 Hidhen høier ogsaa alle norske jordskjælv. 



I de sidste aar har man troet at burde skille ud en hel del af de 

 sidst omtalte jordskjælv i en særegen klasse. Professor Gerland, der 

 vistnok er den første, der har fremholdt dette, mener nemlig, at det 

 store dyb, hvorfra flere jordskjælv synes at komme, og de betydelige 

 ødelæggelser, de foraarsager, taler for, at arnestedet ligger under den 

 del af jordskorpen, hvori de vigtigste bjergartdannende processer 

 pleier at foregaa. Hans teori er i største korthed følgende : Paa 

 grund af det umaadelige tryk og den særdeles sterke varme, som her- 

 sker i jordens indre, bestaar jordens inderste kjerne af en stor gas- 

 masse, der udadtil jevnt gaar over i en ildflydende masse, der igjen 

 gaar over i og begrænses af et fast hylle, vor jordskorpe. I over- 

 gangszonen mellem gassen og den flydende masse gaar ofte gassen 

 over til vædske og omvendt vædske over til gas, processer, der under 

 enkelte omstændigheder er ledsaget af eksplosioner, der igjen er aar- 

 sagen til jordskjælv. At disse fortrinsvis optræder paa de store spalte- 

 linier, er ifølge Gerland meget rimeligt, da eksplosionerne lettere vil 

 kunne finde sted under de store spalter og forsænkningslinier, hvor 

 jordskorpen ved indsænkning i den ildflydende masse er tyndest. 

 Uden at ville gaa nærmere ind paa diskussionen af denne teoris hold- 

 barhed vil jeg sige, at den har flere svage punkter, mens det paa den 

 anden side maa medgives, at flere af vore jordskjælv synes at komme 

 fra omraader, der maa antages at ligge dybere end den faste jord- 

 skorpe. Desuden burde man vel finde flere niveauforandringer paa 

 overfladen af de saa hyppig af jordskjælv trufne lande, hvis virkelig 

 alle de som tektoniske sammenfattede jordskjælv skyldtes massefor- 

 skyvninger i jordskorpen. 



