14 



Derfor bliver fangsten paa grønlandssæl altid "skiclt eller kanel" . 

 Enten finder man den og kan tåge i tusindvis, eller ogsaa finder man 

 den ikke, og sælfangerne tager intet. Hvor p. g. kommer fra, og om 

 den nyder noget i den tid, hunnerne kaster ungerne, er endnu ikke 

 afgjort, men hunnerne er ialfald meget rene i tarmerne. Meget fede 

 er de i begyndelsen af april, saa fede, at baade hanner og hunner flyder 

 ved halsskud, naar blot blodet faar leilighed til at løbe ud i rigelig 

 mængde. Ved ungernes patning svinder imidlertid spækket hurtigt 

 hos hunnerne, saaledes at disse allerede faa dage efter 3die april syn- 

 Jfer som stene. (Som bekjendt maa fangsten paa p. g. ikke paabegyn- 



Fig. 2. Stovis af den slags, som gionlandssælen soger. 



des før 3die april.) Som regel søger hunnerne den faste is for der at 

 kaste sine unger. Der er da flere hunner om et hul i isen, de kryber 

 op fra våndet og føder ungerne, som straks patter. Bliver de for- 

 styrrede, søger de straks ned i våndet igjen til bannerne, der efter 

 sælfangernes beretninger kan vandre 'tykt som sild" under isen. 

 Der er endogsaa dem, der vil paastaa, at bannerne aldeles ikke aander, 

 saalænge hunnerne holder sig hos ungerne; dette maa og skal de jo 

 imidlertid, selv om de formaar at holde sig meget længe under våndet. 

 Antagelig søger de op med snuden til hunnernes huller ; merkværdigt 

 er det imidlertid, at endnu ingen sælfanger har faaet det at se. Det 



