21 



er, kan vi alminclelige mennesker ikke være til dagligdags, men vi 

 kan dog vænne os til det, og derved vil vi kunne beskytte os ialfald 

 mod en del af de smitsomme sygdomme ; der kan nævnes som eksem- 

 pler spedalskhed og tæring. Hvis en spedalsk og en tæringssyg og 

 deres omgivelser er fuldt nd renslige, kan man næsten med fuld sik- 

 kerhed paastaa, at ingen af omgivelserne vil smittes. 



Men se, dette er neppe at opnaa ialfald nu for tiden ; der trænges 

 en lang opdragelse til at lære folk renslighed ; en saadan maa man 

 antage, der har fundet sted i England, thi ved foranstaltninger for 

 fremme af renslighed i fattigkvartererne i byerne er dødeligheden af 

 tæring i England aftagetmed halvdelen fra 1860 til 1895, fra 2672 til 

 1463 paa millionen af indbj-ggere. Saadant kan ikke ventes opnaaet 

 allesteds, og sundhedslæren opstiller da en anden fremgangsmaade for 

 at hindre de sygdomsvækkende bakteriers overførelse fra syge til sunde 

 mennesker. 



Hvis vi nøiagtigt kjendte, paa hvilken eller hvilke maader denne 

 overførelse skede, vikle sundhedslæren kunne give detaljerede for- 

 skrifter i saa henseende ; dette ved vi imidlertid ikke, men sundehds- 

 læren kan som følge af vor viden, at ingen af de to nævnte sygdomme 

 opstaar uden ved indvirkning af deres respektive bakterier, opstille 

 som sit maal, at saa mange som muligt af disse bakterier blir skaffet 

 ud af verden, og det kan opnaaes derved, at de mennesker, der huser 

 bakterier, afsondres fra sunde mennesker; vi kjender nemlig ikke til, 

 at disse bakterier lever og trives udenfor menneskene, og tildels dyr, 

 uden for tuberkelbacillens vedkommende. Udtømt f. eks. ved hoste 

 fra en patient kan denne leve nogen tid og fremdeles smitte. Eor spe- 

 dalskhedens bacilles vedkommende har vi endnu ikke noget kjendskab 

 til den udenfor det menneskelige legeme ; vi ved kun, at spedalsk- 

 heden neppe overføres med nogen særlig lethed. Derfor opstiller 

 sundhedslæren den fordring, at alt, der kommer fra de syge eller har 

 været i berørelse med dem, skal renses paa betr5'ggende maade, men 

 helst, at de syge forpleies paa en saadan maade, at der ikke er nogen 

 mulighed for, at de bakterier, der findes hos dem, kan komme ud blandt 

 sunde mennesker, det vil sige, i lukkede anstalter. 



Dette er det, vi med saa stort held har gjort her i landet med 

 hensyn til spedalskheden, og det samme er det, vi har begyndt paa 

 med hensyn til tæringen ved den nye lov om denne sygdom. 



De samme principer, som her er fremstillet med hensyn til de 



