23 



klimaets ubehageligheder eller i den passive kamp for tilværelsen, 

 og paa den anden side i striden mod levende fiender eller den aktive 

 kamp for tilværelsen, saaledes lader ogsaa skindødens ytringer sig 

 inddele i to analoge afdelinger. Under den første falder kulde- og 

 tørkestivhed saavel som vintersøvnen. Til den anden gruppe derimod. 

 hører de forekomster af skindød, som let giver iagttageren indtrykket 

 af frivillighed, og som navnlig er saa overordentlig hyppige i insekt- 

 riget. 



Mindre bekjendt er det maaske, at ogsaa mange hvirveldyr be- 

 tjener sig af skindøden som beskyttelsesmiddel mod sine dyriske fien- 

 der. Vi skal derfor i det følgende samle enkelte angivelser om dette 

 tema, som findes strøede rundt omkring i litteraturen. 



I sit tiltrækkende reiseverk fortæller Darwin om et i Syd- 

 amerika hjemmehørende firben ved navn proctotretus multimacu- 

 latus. Det lille dyr lever paa den bare sand i nærheden af kysten. Dets 

 farve er en blanding af hvidt, gult og rødt med smudsige blaa flekker, 

 og den imiterer jordbundens farve paa det mest skuffende. Dog er 

 denne brillante beskyttende farve endnu ikke tilstrækkelig for fir- 

 benets sikkerhed, idet dyret kan blive noksaa paafaldende paa grund 

 af sine raske bevægelser. Derfor griber dette firben til skindød, saa- 

 snart det blir ræd. Det strækker benene ud, trykker legemet sammen, ' 

 lukker øinene og ligger aldeles ubevægelig. Først naar man fort- 

 sætter med at plage dyret, vaagner det ai skindøden og graver sig med 

 stor hurtighed ned i den løse sand. 



En endnu mere paafaldende iagttagelse beretter J. W e i r om 

 mocassinslangen (ancistro don) i "American Naturalist". Paa en varm 

 augustdag opdagede vor hjemmelsmand et eksemplar af denne slange- 

 art paa en aaben mark, hvor der hverken var stene eller buske, som 

 kunde beskytte den. Dyret blev en tid lang plaget med en spadser- 

 stok og tilslut væltet over paa ryggen. Da krummet det pludselig 

 forkroppen bagover og bed sig tilsyneladende kraftig i ryggen. Straks 

 lagde slangen sig paa ryggen, idet den vendte bugen opad, og syntes 

 fuldstændig død. Nu fjernede iagttageren sig lidt fra. dyret og lagde 

 sig ned paa jorden for at betragte det. Omtrent seks minutter forløb, 

 uden at slangen gav det mindste livstegn fra sig. Men pludselig væl- 

 tet den sig over paa bugen og gled skyndsomst bort. 



En lignende foreteelse iagttog L. C. Jones hos en anden slange, 

 heterodon pl at 3^ r hin us. Naar en af disse blir opjaget, forsøger dea 



