24 



først at undløbe. Men blir den angrebet, saa aabner den munden saa 

 vidt, som det paa nogen maade er muligt, og lader tungen hænge slapt 

 ud. En kort tid bevæger den forkroppen heftig frem og tilbage for 

 efter nogle konvulsivisk rykkende bevægelser at ligge som livløs. 

 Dens legeme er da fuldstændig slapt og kan bringes i hvilkensomhelst 

 ønskelig stilling, uden at den forandrer sig. Kun naar dyret fra ryg- 

 gen, som den ligger paa i denne tilstand, blir væltet over paa bugen, 

 ruller den sig tilbage i sin forrige stilling ved nogle umerkelige mu- 

 skelkontraktioner. Saaledes ligger slangen i en halv times tid, da 

 først vender liv og bévægelse tilbage. Men ved den mindste berøring 

 falder den igjen i skindød. 



Endelig k^n efter G. E. H a d o w s angivelse ogsaa vor hjemlige 

 snog (coluber natrix) falde i skindod, naor den blir skræmt. Naar 

 dette dyr ikke længere kan undfly, ruller det sig om paa ryggen, lader 

 tungen hænge ud og viser ikke mere noget livstegn. Overgangen i 

 denne ubevægelighedstilstand er saa pludselig, og skuffelsen er saa 

 fuldkommen, at iagttageren maa tro, at dyret er angrebet af et syg- 

 domstilfælde. Ofte blir slangerne i denne tilstand i lang tid, dog kan 

 man hyppig straks vække dem tillive igjen ved at slaa koldt vand 

 over dem. 



Et større antal lignende skindødstilfælde har Romanes samlet 

 sammen. Blandt fiskene nævner han støren, som, naar den er fanget, 

 ligger rolig og ubevægelig i garnet, ligesaa aborren, der under lignende 

 omstændigheder svømmer paa ryggen, som om den var død. Mark- 

 lerken og mange andre fugle, som f. eks. Sibiriens vilde gjæs, der læg- 

 ger hovedet mod jorden og anstiller sig død, naar de blir foriiroligede 

 under fældningen, d. v. s. i den tid, da de kun er i besiddelse af en 

 meget utilstrækkelig flyveevne. Mest bekj endte er saadanne foreteel- 

 ser hos vagtlen og rørdrummen. Den sidste anstiller sig fuldstændig 

 stiv, naar den blir forstyrret, saa den neppe kan opdages i det om- 

 givende rørkrat. 



I pattedyrenes klasse har man iagttaget denne evne til at anstille 

 sig død hos Nordamerikas opossum, hos mus, ekorn og væsler. Om 

 en ulv fortæller kaptein Lyon følgende : Dén blev en dag bragt 

 ombord tilsyneladende død, dog bemerkede man, at den nu og da blin- 

 kede med øinene. Da man nu, som følge af denne iagttagelse, skred 

 til forholdsregler, vaagnede rovdyret pludselig og forsøgte at befri 

 sig. Om saadan dødssimulation hos ræve fortæller man saa ofte, at 



