32 



ind i den opfatning, som var den herskende i 1859. Antallet af dem^ 

 som dengang tog del i den videnskabelige strid, er sterkt reduceret, 

 og stridens gjenstand er ikke længere eksistencen af en paleolitisk 

 stenalder. Selv underafdelingerne af denne tid er nu væsentlig be- 

 stemte og almindelig antagne. 



Og det omraade, indenfor hvilket spor af det paleolitiske men- 

 neske er fundne, er saa forbausende sterkt udvidet, ikke bare i Frank- 

 rige, England, Italien, Spanien og andre europæiske lande, men ogsaa 

 i Afrika, Hindostan etc, saa at man kan haabe paa, at menneskesleg- 

 tens vugge, paa grund af disse allerede gjorte opdagelser og de, som. 

 daglig gjøres, ikke længe skal vedblive at være aldeles ukjendt. 



Mindre meddelelser. 



Sundalens og de omgivende dales dannelsesmaade. 



En ung amerikansk geograf, R. L. Barrett fra Chicago, anvendt© 

 flere maaneder af sommeren 1898 i fjeldene omkring Sundalen, Roms- 

 dals amt; han havde en hest med sig og levede i telt. Hans lærer, 

 den udmerkede geograf W. N. Davis ved Harvard universitet, har 

 uddannet flere levende interesserede elever, der har sat sig som op- 

 gave at udforske landoverfladens dannelseshistorie i forskjellige egne. 

 Hr. Barrett valgte Norge og specielt Sundalen som gjenstand for sine 

 undersøgelser. 



Sundalens vandskille over mod Orkedalen ligger nu omtrent 50 



km. i øst for Sundalsf jordens bund. Hr. Barrett har fundet, at der 



forud for de nuværende forholds opkomst var en tid, da vandskillet 



kun laa nogle faa kilometer fra Sundalsfjorden. Fra det daværende 



vandskil udgik et stort dalsystem, hvis vand randt mod øst, altsaa 



ganske modsat den vei Sundalen nu helder. Levningerne af dette 



gamle dalsystem sees endnu som sidedale, der munder ud høit oppe 



paa Sundalens steile sider. I sin afhandlii.ig, der staar i Bulletin of 



the American Geographical Society 1900 no. 3, udvikler forf. nøiere, 



hvorledes han tænker sig den store flytning af vandskillet foregaaet 



under istiden. 



H. Reusch. 



