MAR 19 1901 



Vore bræers oscillation. 



Af P. A. Øyen. 



At vort land engang i tiden var fuldstændig dækket af is, nemlig 

 under den saakaldte istid, kan nu vistnok siges at være paa en vis 

 maade indgroet i den almendannede bevidsthed. Ud tra denne kjends- 

 gjerning har man saa uden videre trukket den slutning, at vore nuvæ- 

 rende bræer er de sidste levninger af dette udstrakte dække, hvis 

 grænser til en tid endog laa langt .udenfor vort eget lands. Imid- 

 lertid har nyere undersøgelser vist os, at vore nuværende bræer sand- 

 synligvis har opstaaet i en senere tid, idet vi nemlig finder vor egen 

 tid skilt fra den sidste istid ved en periode med saa varmt klima, at 

 vort land vistnok under denne har været omtrent isfrit. Ikke desto- 

 mindi-e er forbindelsen sikkerlig meget liden mellem dannelsen af en- 

 kelte af vore større bræer og de sagn, som giver sig udseende af at 

 knytte sig dertil, som for eksempel med hensyn til Folgefonden. 



Men vi støder ogsaa paa sagn, hvortil der knytter sig større inter- 

 esse, som for eksempel at Jostedalsbræen i en tid af 30 til 60 aar gaar 

 fremad, for derpaa i en anden tilsvarende periode at trække sig tilbage. 



Det første vi finder af nogen egentlig betydning for den her stil- 

 lede opgave, er en kort beretning af Schøning om misvekst og endel 

 uaar. Her omtales rigtignok ikke selve bræerne og deres forandrin- 

 ger, men det er de store uaar, der gjerne tre paa rad har fulgt efter 

 hinanden, som har afsat sit merke i befolkningens erindring. Om vi 

 sammenstiller disse uaar i vort eget land med de perioder, Briickner 

 angiver som kolde og fugtige, og med de aarstal, som Richter for Al- 

 pernes vedkommende angiver at betegne begyndelsen for paa hinanden 

 følgende fremstød af bræerne, faar vi følgende meget interessante sam- 

 menligningsrækker : 

 ..Natxireu" . 



