36 



syntes nærmest at vise en stationær bræstand. Efter dette fremstød 

 synos imidlertid den tidligere aftagen at have fortsat ; thi idet Forbes 

 1851 for Nigardsbræens vedkommende omtaler de af Bohr og Neu- 

 mann anførte afstande mellem den nævnte endemoræne og isbræens 

 nedre ende, tilføier han, at denne afstand vistnok nu er endda større. 

 Hvis vi kan stole paa de af Bohr 1820 og Durocher 1845 for Lodals- 

 bræen og de af Durocher 1845 og Forbes 1851 for Bersetbræen angivne 

 tal, har ogsaa disse to bræer i de respektive tidsrum trukket sig ikke 

 saa ganske ubetydelig tilbage. Imidlertid støder vi ogsaa her paa et 

 særeget undtagelsestilfælde, idet Neumann i tyveaarene og senere For- 

 bes i femtierne ved Trængedalsbræen ikke fandt nogetsomhelst tegn 

 paa en aftagen, et fænomen, som forresten allerede Forbes tilskrev 

 ganske lokale aarsager. 



Ved Folgefonden fandt ogsaa en aftagen sted i dette tidsrum, idet 

 Bondhusbræen 1845 var traadt betydelig tilbage. 



I Jotunheimen viser forskjellige beretninger, at sne- og isforhol- 

 dene maa have været mere ugunstige omkring midten af forrige aar- 

 hundrede, end de var saavel i den nærmest forudgaaende periode som 

 i det noget senere følgende tidsrum. Det er saaledes i høi grad sand- 

 synlig, at den indre af de to hovedskuvrander, som man saa hyppig 

 gjenfinder foran bræerne i Jotunheimen, netop bliver at henføre til 

 en forholdsvis høi bræstand i midten af aarhundredet. Ved Snehætten 

 paa Dovre gjorde ogsaa de ugunstige sneforhold sig sterkt gjældende 

 netop paa denne tid. 



Sexe meddeler 1864 om Buerbræen, at den har tillaget i den sidste 

 menneskealder og skudt sig frem henimod en ottendedel mil og der- 

 ved lagt under sig en ikke ubetydelig strækning beitesmark for smaafæ. 

 Og en forholdsvis høi bræstand har i dette tidsrum vistnok ogsaa gjort 

 sig gjældende paa forskjellige andre steder, som beretninger om 

 Holmaisen ved Folgefon, Jostefon syd for Jostedalsbræen og Raudals- 

 bræen i nord ved samme antyder. 



Efter at have lagt den forholdsvis høie bræstand i aarhundredets 

 midte bag os træder vi saa ind i en ny periode med gunstigere klimat 

 og svindende bræer. Det er meget vanskelig at nævne et bestemt aars- 

 tal, der skulde angive omslaget, og det vil vistnok i ethvert fald blive 

 temmelig usikkert — dog kommer man det sikkerlig ganske nær ved 

 at antage 1855. 



Det første tegn paa en begyndende bræaftagen er et voldsomt ud- 



