37 



brud af Mjølkedalsvandet i Jotunheimen 1855 eller 1856. Nogle 

 ganske faa aar senere har vi sikker efterretning om bræernes tilbage- 

 gang inden denne egn; thi da jeg sommeren 1891 begyndte mine stu- 

 dier ai Jotunheimens sne- og isbræer, meddelte lokalkj endte folk mig, 

 at bræerne inden denne høifjeldsegn havde været i stadig af tågen i 

 de sidste tredive aar. Endvidere bør i denne forbindelse merkes det 

 interessante forhold, som Tveraabræen og Sveljenaasbræen viser paa 

 de udgivne amts- og rektangelkarter, idet disse to bræer paa det først- 

 nævnte løber sammen i en fælles brætunge, medens de paa det sidst- 

 nævnte ikke naar hinanden, men danner to helt adskilte bræer. Om- 

 trent samtidig mistede ogsaa Galdhøtinden den tidligere sammenhæn- 

 gende kappe af sne» og is, nemlig i aarene 1864 — 68. At Juvandet 

 sommeren 1864 var fuldstændig islagt, men sommeren 1868 aabent, er 

 et fænomen af lignende art. Blytt meddelte i sekstiaarene, at man i 

 Jotunheimens vestlige del og i egnene omkring de indre grene af Sogne- 

 fjorden saavel af de efterladte moræner som af vegetationen paa disse 

 kunde se, at bræerne havde trukket sig betydelig tilbage i den nærmest 

 forudgaaende tid. Og i 1864 meddeler Doughty om Nigardsbræen, 

 Faabergstølsbræen, Lodalsbræen og Trangedalsbræen, at disse bræer 

 har minket betydelig i den senere tid og er endnu i aftageride. 



I analogi hermed finder vi, at ogsaa Buerbræen var gaaet noget 

 tilbage i aarene nærmest før 1864. Samtidig havde Folgefonden selv 

 været udsat for en betydelig afsmeltning. Engabræen, ved Svartisen, 

 viser lignende forhold, idet den fra femtiaarene op til sommeren 1865 

 havde trukket sig saa meget tilbage, at en liden bræsjø blev lagt bar 

 foran den. 



I denne ved en almindelig aftagen af vore bræer karakteriserede 

 periode er det i 1868 og 1869 af De Seue angivne fremstød ved flere 

 af Jostedalsbræens arme egnet til at vække opmerksomhed. For de 

 fleste angivne bræers vedkommende har rimeligvis dette fremstød været 

 af mindre betydning og af kort varighed ; dog ved vi, at de tre bræer 

 inde i Olden skred frem indtil 1873. Af stor interesse er, at en i tid 

 tilsvarende temporær forøgelse i Buerbræens fremstødshastighed kan 

 spores. 



Dette fremstød ved flere af vore vestlige bræer er temmelig paa- 

 faldende, naar vi sammenligner det med de i tid tilsvarende forhold 

 inden vor centrale bræegn, Jotunheimen, hvorfra vi har en række ud- 

 talelser om uafbrudt tilbagegang af bræerne helt fra sekstierne. Aar- 



