skorpen og maaske ogsaa komme det store spørgsmaal om jordskjæl- 

 venes oprindelse og aarsag nærmere ind paa livet. 



Lad os saa se lidt nærmere paa den bevægelse, som jordskjælvene 

 foraarsager. Det har tidligere været almindeligt at adskille tre slags 

 bevægelser, stødformige, bølgeformige og hvirvlende. Ved den stød- 

 formige bevægelse skulde man have følelsen af et eller flere stød, der 

 kom mere eller mindre skraat fra neden, og som, naar de var sterke 

 nok, vilde slynge de trufne lettere gjenstande op i luften. Ved de 

 bølgeformige jordskjælv skulde jorden bevæge sig i bølgegang, omtrent 

 som en oprørt vandflade. Under heldige omstændigheder har man 

 kunnet se, hvorledes en saadan typisk bølgebevægelse har forplantet 

 sig langs en allé. Ved den dreiende eller hvirvlende bevægelse er de 

 øvre dele af legemer løsrevet fra sine fundamenter og dreiet i forhold 



Fig. 1. 



til dem. Som et af de bedst kj endte eksempler paa en saadan dreiende 

 bevægelse har man pleiet at nævne de to obelisker foran klostret San 

 Bruno til San Stefano i Kalabrien. Under det store jordskjælv i 

 Kalabrien i 1783 blev disse obeliskers fodstykke rolig liggende i sin 

 oprindelige stilling, mens de tre stenblokke, hvoraf selve obeliskerne 

 bestod, blev dreiet i forhold til hinanden, saaledes som det vil sees af 

 fig. 1. 



Disse tre slags bevægelser er som anført tidligere holdt skarpt 

 ud fra hinanden, idet man har karakteriseret et jordskjælv som stød- 

 foimigt, et andet som bølgeformigt o. s. v. Dette er imidlertid ikke 

 rigtigt. Vi ved jo fra vor fysik, at en stødformig bevægelse, som 

 rammer en eller flere molekylrækker, omsættes i bølgebevægelse, og 

 i overensstemmelse hermed vil da bevægelser, der føles som stød ved 



