75 



Den rødbrune feltspatporfyr (augitsyenitporfyr) fi-a Slotsfj eldet 

 ved Tønsberg har chokoladebrun grundmasse, feltspatkrystallerne 

 er graa. 



Ved Hegdeskjær, vestenfor Grimstad, er ogsaa et porfyrbrud. 

 Noritgabbro brydes i Rægefjorden i blokke af temmelig store 

 dimensioner. 



(Forts.) 



Mindre meddelelser. 



Lysende insekteg. 



Hos den bekjendte lysbille St. Hans- eller Johannes-ormen (1 a m- 

 pyrisnoctiluca) er det ikke blot det fuldt udviklede insekt, som 

 besidder de merkværdige lysende egenskaber, ogsaa udviklingssta/- 

 dierne, sogar eggene, har denne evne. 



Eggeue af lampyris lyser allerede iør de er aflagte ; dei'es lysevne 

 aabenbarer sig temmelig tydelig i selve eglederne og varer lige til den 

 unge larve gjennembryder eggeskallet. Glansen er ganske uafhængig 

 af, hvorvidt eggene er befrugtede eller ikke, thi ogsaa^ eg fra, ubefrug- 

 tede hunner er istand til at lyse, medens det dog har vist sig, at saa- 

 danne eg taber sin lysevne allerede efter nogle dages forløb. Eefrugt- 

 ning er altsaa ikke nødvendig til selve produktionen af dette fænomen, 

 men kun for dets varighed og arvelige overførelse. 



Man har forsøgt at forklare denne eiendommelige lysevne hos 

 1 a m p y r i s-eggene paa forskjellige maader, idet man dels har antaget, 

 at den skyldes parasitiske mikroorganismer, dels at den stammede fra 

 den fedtlignende substans, der bliver heftende ved dem efter aflæg- 

 ningen. Den franske forsker R. Dubois har imidlertid nu bevist,' at 

 den er knyttet til den indre flydende substans. Søndertrykker man 

 nemJig et saadant lysende eg eller gjennemstikker det med en naal, 

 vil man ifølge denne forsker meget let kunne iagttaj;e, at de udtræ- 

 dende vædskedraaber, selv naar de er ganske isolerede, holder sig ly- 

 sende i nogle øieblikke. 



O. J. L.-P. 



