304 



Viben (vanellus cristatus). 



0. J. Lie- Pettersen. 



Det er tidlig i april, men solen varmer allerede ; det glitrer og 

 blinker i myrpytter og smaatjern, og insekterne summer livligt over 

 sumpene, hvorfra den lette, gjennemsigtige vanddamp stiger sitrende 

 og bølgende op gjennem luften. I solbakkerne er der kommen et svagt 

 grønligt skjær af det groende græs, og de tidligste vaarplanter har 

 allerede udfoldet sine blomster. Men lyngene staar endnu graabrune 

 og visne med rester efter den forgangne sommers løv og giver den øde 

 myrstrækning et goldt, monotont præg. 



Nede ved tjernets for mennesker næsten utilgjængelige bredder 

 sidder viben og halvsover i middagssolen. Den er allerede ankommet 

 for flere dage siden i selskab med stærene og har nu slaaet sig ned 

 herude paa den store myr i sit gamle jagtrevier. Til dette landskab 

 føler den sig knyttet helt fra sin indtrædelse i verden. Her sprængte 

 den en solvarm maidag sin eggeskal for sammen med sine forældre 

 at løbe omkring i de sortebrune torvegrave for at søge efter regnorme 

 og insektlarver, og hertil har den nu siden aar efter aar vendt tilbage, 

 har klækket sine egne eg og fostret sine egne' unger, som iaar har fulgt 

 den tilbage for at forsøge at slaa sig igjennem paa myren paa egen 

 haand. Men i den solvarme middagsstund er det ikke deres tid at 

 færdes, derfor ligger myren nu saa stille og tilsyneladende øde, at vi 

 næsten skulde tro, der ikke var andre levende væsener end insekterne 

 og saa padderne, som stikker sine hoveder op af sumpene for at slikke 

 lidt solskin. Kun i kanten af myren, hvor older- og birkekrattet 

 vokser langs foden af de steile bakker, høres en enlig gulspurvs me- 

 lankolske vaarsang, mens viberne iagttager en taushed og ro, som vi 

 kun paa denne tid af døgnet har anledning til at se hos disse fugle. 



Viben er en ganske smuk og statelig fugl. Halsen og forbrystet 

 er sort, bugen og den indre halvdel af halen er snehvid ; vingerne er 

 ligesom halens ytre halvdel sortagtig, hos hunnen mere graalig og om 

 vaaren og paa forsommeren særlig hos hannen sterkt kobberglinsende, 

 hos hunnen noget mattere med blaaligt glinsende anstrøg. Paa ho- 

 vedet bærer den en prægtig af smale tilspidsede f jer sammensat nakke- 

 top, som hos hannen kan blive op til 4 tommer, mens hunnens sæd- 

 vanlig kun opnaar halvparten af denne længde. Denne top bæres, 

 saaledes som det vil sees af figuren, noget opadbøiet, men kan reises 

 og lægges og er især struttende, naar fuglen af en eller anden 



