107 



net søgte at nærme mig bredderne af et lidet tjern omgivet af gyn- 

 gende blød hængemyr, hvori kun en og anden torv og tue lod sig be- 

 træde. Jagten gjaldt de flygtige libeller, som her i mængdevis fløi 

 over vandspeilet drivende sin fluejagt langs bredden eller hvilende sig 

 paa siv- og rørstenglerne eller paa den bløde mos i vandkanten. 



Jeg var netop ifærd med at gjøre et slag med nettet efter en stor, 

 prægtig libelle, da en vibe med et gjennemtrængende kiii-vitt fløi op 

 lige i min umiddelbare nærhed fra nogle vidjebuske og lyngtuer, der 

 voksede lige ude ved tjernets kant. Her havde den i middagstiden 

 holdt sig skjult med sine unger, og da jeg den hele tid havde bevæget 

 mig stille og varsomt, var den sandsynligvis ikke bleven opmerksom 

 paa mig, før jeg nu svingede nettet til slag; maaske har den ogsaa 

 ment, at den fordægtige hængemyr med sin svigtende grund skulde yde 

 den tilstrækkelig beskyttelse. Med pilsnare vendinger og iltre skrig, 

 der satte hele myrens vibeselskab i bevægelse, svingede den sig om- 

 kring mig lige over mit hoved, styrtede ret som det var med lynets 

 hast lige ned mod mig, saa at jeg uvilkaarlig dukkede mig ned for at 

 undgaa sammenstødet. Men i det samme bøiede den raskt af, steg 

 atter lidt i høiden for med end mere rasende fart at gjentage sine^ an- 

 fald. Disse blev desto mere nærgaaende, jo mere jeg nærmede mig 

 videkjærret, hvor jeg ventede at finde ungerne. Dette saa dog til en 

 begyndelse ikke ud til at skulle lykkes mig; thi uagtet jeg syntes, jeg 

 ledte meget omhyggelig, saa jeg i førstningen ikke andet end vidjer, 

 lyng og mose. Da fik jeg med et øie paa noget, som bevægede sig 

 ganske svagt, det var den ene af ungerne, som dreiede sit dunede hoved 

 mod mig og saa paa mig med sine vakre øine. Den havde trykket sig 

 helt ind mellem en lyngbusk og var nu, da den laa eller sad ganske 

 stille, saa forbausende lig omgivelserne, at uagtet en stor del af bag- 

 kroppen var tydelig synlig, havde jeg hidtil ganske overseet den. Jeg 

 kunde heller ikke lade være at smile, da jeg ved at se nøiere efter 

 straks efter ogsaa fandt dens tre andre søskende trykkende paa samme 

 maade lige i nærheden og paa steder, som jeg mente at have afsøgt 

 omhyggelig. Aldrig før havde jeg troet det muligt, at farveklædnin- 

 gen skulde kunne yde dyr en saa fuldstændig beskyttelse, og aldrig 

 har jeg havt en saa sterk følelse af, at den saakaldte "beskyttelseslig- 

 hed" er en fuldt videnskabelig kjendsgjerning. 



Men lige saa beundringsværdig som farveligheden var ungernes 

 merkelige instinkt til at skjule sig, trykke og forholde sig aldeles ro- 

 lige, ja saagodtsom urørlige i sit skjul. Dette er naturligvis af den 



