116 



Det, som især gjør dette eksperiment klassisk, var noget, som 

 professoren opdagede efterpaa, noget han fik paa kjøbet for sit arbeide: 



Da han saa nøiere paa kalkblokken efter afkjølingen, opdagede 

 han, at kalken paa det sted, hvor lysbuen havde spillet, var k r y s t a 1- 

 1 i s e r e t. 



Hvad betød vel det? Jo, det betød intet mindre, end at det stod 

 i hans magt at smelte et stof, som hidtil var anseet for ildfast, d. v. s. 

 at han kunde frembringe en langt virksommere flamme end knaldgas- 

 flammen. 



Desuden opdagede han en ting til : paa indsiden af kalkblokken 

 sad der flere mørke klumper. De var saa haarde, at det var vansk&- 

 ligt at skrab© dem væk, hvorfor han slog vand paa dem for at faa 

 ovnen ren. Øieblikkelig fremkom der en sterk brusning, omtrent som 

 naar man slaar saltsyre paa soda. Hvad kunde vel dette være? Den 

 udviklede gas mindede paa lugten om acetylen — en gas, som man 



Fig. 2. Moissans elektrisk smelteovn færdig opstillet med elektroder 

 og kabel (-f-, -^). 



allerede længe havde kjendt, men som kun var et videnskabeligt ku- 

 riosum paa grund af vanskeligheden ved dens fremstilling. Det faldt 

 da Moissan ind, at det sorte stof var en forbindelse af kalken i ovnen 

 og kulstof, som kunde være sprutet ud af digelen. 



Han gjentog forsøget med sin elektriske ovn, men denne gang var 

 digelen fyldt med en blanding af pulveriseret kalk og sukkerkul. 



Produktet, som var tydelig krystalliseret, viste sig da ogsaa ved 

 den kemiske analyse at være en saadan forbindelse, som han havde 

 troet, idet sammensætningen viste sig at være Ca Co. 



Dette er det nu saa bekj endte calciumcarbid, som for tiden frem- 

 stilles i det store, og som har skabt enorme fabrikker omkring i landene, 

 ikke mindst i Norge, og som stadig vinder større udbredelse paa grund 



