122 



norske sælfangere (kun damperne), er overordentlig fed. Ofte findes 

 et spæklag paa 3 danske tommer. Sælen kommer jo nemlig fra ban- 

 kerne vest for Grønland, hvor den har gjort sig tilgode med torsk, 

 rødfisk (uer), lielleHyndre (kveite) og vel ogsaa laks, naar disse i 

 tusindvis søger op i de grønlandske elve. I Danmarksstrædet magres 

 sælen imidlertid hurtigt af, og fra midten af juli, naar omtrent kun 

 skindet er tilbage, og sælen desuden er splittet, lønner det sig ikke at 

 jage den længere. I klapmytsf angsten sendes 8 baade ud, hver med 

 I skytte, 3 — 4 roere og en styrer. Fra tønden leder skipperen slagets 

 gang ved fiag og signaler. Næsten al sælen skydes med riffel. Om 

 natten, naar solen staar lavt, kan de være overordentlig sky ; men 



Fig-. 3. Klapin3'tsliaii. „Hættetant". 



staar solen høit paa himmelen, er sælen som regel "spag" . Den er 

 da "tør" og ømmer sig ved at skulle i våndet. Kun skindet med paa- 

 siddende spæk tåges i baaden ; er denne lastet, vender den tilbage til 

 skuden, og siaillet tager skindene ombord. Er der ikke mere sæl at 

 tåge i øieblikket, kaldes baadene hjem ; kjødet fjernes fra spækket 

 (dette kaldes "kjøting"); spækket afskjæres (spækning) og heldes i 

 tankene. Skindene saltes og anbringes i saltbingen. Midt i juli for- 

 lader skuderne Danmarksstrædet og sætter kursen hjem til Norge. 



Livets oprindeise. 



Af P. En eelbrethsen. 



Under denne titel forsøgte jeg i "Naturen" for 1895 (s. 290) 

 ganske kort at fremstille de mest gjængse hypoteser om livet og dets 

 tilblivelse. Selvavlshypotesen, den kosmozoiske hypotese og de Preyer- 



