125 



er fremkommet ved direkte oxydation af kulstoffet i den levende sub- 

 stans og ved enkel udskillelse af kulsyren, med ved dissociation, d. v. s. 

 ved indre omleiring af atomerne og ved udskillelse af de nye atom- 

 grupper. Surstoffet spiller her, for at bruge et billede, omtrent den 

 samme rolle som luft og vand ved svovlsyrefabrikationen, hvor sal- 

 petersyren spiller den levende substans's rolle. Salpetersyren oxyde- 

 rer ved tilstedeværelsen af vand svovlsyrlingen til svovlsyre, men 

 reduceres selv — lad os sige til kvælstofoxyd. Sammen med vand- 

 damp og luftens surstof dannes der af dette kvælstofoxyd. imidlertid 

 atter salpetersyre, der kan oxydere nye mængder svovlsyrling til svovl- 

 syre. Slig kan processen gjentages gang paa gang, indtil, som praksis 

 viser, salpetersyren saa at sige slides ud. Her har vi en stadig ned- 

 riven og opbygning af salpetersyremolekylet, fuldstændig analog med^ 

 hvad der foregaar i det levende eggehvidemolekyl. 



Men for at vende tilbage til dette : hvordan kan optagelse af sur- 

 stof overføre et nogenlun'de stabilt molekyl til et mindre stabilt? 

 Kekulé har paavist, at der i hele den organiske kemi ikke findes 

 et eneste molekyl, som indeholder saa meget surstof, at det dermed 

 vilde kunne oxydere alle sine vandstofatomer til vand og alle sine 

 kulstofatomer til kulsjTe. Molekylerne er derfor mere eller mindre 

 stabile og spaltes ikke, saa snart ingen kemiske eller fysiske virk- 

 ninger kommer til. Indføres der imidlertid tilstrækkelig surstof i 

 molekylet, saa det er muligt, at atomerne ved indre omleiring kan 

 oxyderes til kulsyre og vand, saa maa spaltbarheden dermed være 

 øget, thi kulstoffets og vandstoffets affinitet til surstof er overordent- 

 lig stor. Saasnart de er dannet, træder kulsyren og våndet imidlertid 

 ud som selvstændige, stabile molekyler. Efter dette ræsonnement 

 lader det sig forståa, hvordan surstoffet kan bibringe den levende 

 eggehvide dens overordentlige letspaltelighed. 



Sammenligner man spaltningsprodukterne af den levende og den 

 døde eggehvide (for den sidstes vedkommende frembragt ved kunstig 

 surstoftilførsel), saa viser der sig en bemerkelsesværdig forskjel. I 

 begge tilfælde er de k v æ 1 s t o f f r i e produkter de samme. De 

 kvælstofho Idige derimod viser almindeligvis ikke den fjerneste 

 lighed. I de atomgrupper, som ikke indeholder kvælstof, i kulvand- 

 stofradikalerne, kan den døde og levende eggehvide altsag^ ikke være 

 væsentlig forskjellige. I de kvælstofholdige atomgrupper derimod 

 maa de to eggehvidemodifikationer være væsensforskjellige. Heri har 



