132 



søges i, at sne og is ai klimatiske grunde ophobedes til den største høide 

 et godt stykke fra havet paa den skandinaviske halvøs østre afheld. 

 Nu blev Hørbyes iagttagelser tåget frem i lyset af den ufortjente dun- 

 kelhed, hvori de var stillet, og nu blev de og deres forfatter vnrderet, 

 som de burde. Det maa have været en af Hørbyes glæder, da de 

 uuge hædrede ham som den gamle mester, der forud for andre havde 

 seet klart og rigtigt paa en merkelig gruppe fænomener. Det var ikke 

 hans feil, at tiden ikke var kommen for deres endelige forklaring den- 

 gang, da han studerede dem. 



Da De Geers arbeider off entligg jordes, havde Hørbye forresten i 

 en række af aar været taus i geologiske spørgsmaal, idet hans sidste 

 afhandling er fra 1861, og de unge svenske geologer blev, da hans 

 navn igjen kom i forgrunden, overrasket ved at høre, at han var ilive, 

 frisk og rask. 



De ydre omrids af Hørbyes liv er (væsentlig efter Halvorsens 

 forfatterleksikon) følgende : Hans fader var premierløitnant og døde 

 af kolera i 1853. Han fødtes paa Kraakstad ved Drøbak 28de novem- 

 ber 1815, studerede teologi og tog embedseksamen med laud 1842. 



Teologien var et traditionelt studium inden familien. Hørbyes 

 største glæde i yngre aar var jagt og studiet af fuglenes liv. Han var 

 ogsaa meget interesseret for sang og ledede i mange aar studenternes 

 sangforening. Da han paa en maade gik igjen fra den ene studenter- 

 generation til den anden, kaldtes han for spøg inden foreningen for 

 "faderen" . 



Professor Keilhaus forelæsninger vakte hans interesse for geologi 

 og mineralogi. Et par aar efter embedseksamen ansattes han som 

 amanuensis ved universitetets mineralsamling og forblev i denne stil- 

 ling i 13 aar. Hans lærer Keilhau var, i det mindste i sine ældre 

 dage, en streng og alvorlig mand, dertil sygelig, idet han led af epi« 

 leptiske anfald og søvngjængeri; dog var han altid meget interesseret 

 for undervisningen og holdt saaledes hver mandag eksamination i mi- 

 neralogi og geologi. Overhovedet var undervisningen ved universi- 

 tetet i hin tid ofte mere intim og skolemæssig, end den senere er blevet. 

 Keilhau satte megen pris paa Hørbye og havde ham som ledsager paa 

 flere reiser, saaledes til Finmarken. 



I femtiaarene kom interessen for studiet af forstvidenskaben op 

 her i landet, og Hørbye studerede denne videnskab i Aschaffenburg, 

 blev 1860 forstmester, først i Hedemarken, senere i Akershus, indtil 



