133 



han for en del aar siden tog afsked. Han søgte ikke om jDension, da 

 han mente at kunne klare sig uden saadan de aar, han havde igjen. Han 

 er ridder af St. Olaf. Hdrbye hdrer til de stille og fredelige i landet, 

 en nobel karakter, sine venners og kj endingers glæde. Han er en 

 levning fra en fortid, da livet var roligere, og folk ikke var saa ivrige 

 til at puffe sig frem ved avisreklame og paa anden maade. 



Naar man besøger Hørbye i hans beskedne ungkarlehjem, son> 

 han deler med to aldrende søstre, hensættes man til en nøisommere, 

 men kanske ikke mindre tilfreds fortid. At han i sin ungdom i maa- 

 nedsvis havde sit arbeide paa høifjeldet og i de ældre aar stadig fær- 

 dedes i de store skoge, har i forening med et roligt sind skaffet ham 

 en grøn alderdom. Naar man træffer ham paa gaden, eller han møder 

 op i "den geologiske klub" , er han altid munter og rask, og det er 

 formelig en oplivelse at høre ham tale freidigt om de smaa skrøbelig- 

 heder, som den høie alder maa føre med sig endog for en saa kjerne- 

 sund mand som han. Gid han endnu maa faa mange gode dage. 



lagttagelsesevne og sansebedrag. 



Af prof. Dr. C. Koppe*). 



Ingen kunst er saa vanskelig som 

 kunsten at kunne se. Liebig. 



Vort kjendskab saavel til udenverdenen som til de lovmæssig sted- 

 findende naturtildragelser erhverver vi os ved hjælp af vore sanser, 

 ved hyppige iagttagelser og sammenlignende maalinger. Paa disse 

 hviler grundlaget for hele vor forestillings- og idé-verden. 



Det er især følelsen, synet og hørelsen, som anvendes ved iagt- 

 tagelser; de har dog ikke samme betydning med hensyn til iagttagel- 

 sens "sikkerhed", samtidig som deres "rækkevidde" er meget for- 

 skjellig. Særlig virker følesansen umiddelbart overbevisende. Den 

 skylder vi vort direkte kjendskab til gjenstandenes ydre former, og 

 følelsen alene er nok til at overbevise os om den legemlige verdens til- 

 værelse. Baade øie og øre lader sig meget lettere narre, hvad der 

 ogsaa antydes i det gamle udtryk : Jeg kan ikke fatte eller b e- 

 g r i b e det, naar vi vil betegne noget uf orstaaeligt og uklart, som om 



* Prometheus. 



