14G 



langs vertikale forkastningslinier (eks. Kristianiafeltet) ; i andre til- 

 fælde har de tangentialt virkende kræfter gaaet af med seiren, og i de 

 fald er rynker eller fjeldkjæder opstaaet. Fjeldkjæderne har i sit 

 første anlæg sandsynligvis været en simpel rynke eller fold i form af 

 en sadel eller flere saadanne, men efterhvert som de fjeldkjædedan- 

 nend© kræfter har virket, er fjeldmasserne langs kjædens akselinie 

 blevne i sterkere og sterkere grad sammenpressede. Under denne 

 sammenpresning er berglagene dels lagt i folder, særlig hvor fjeld- 

 grunden har bestaaet af forskjellige slags lagdelte bergarter, dels har 

 større flak af jordskorpen udskilt sig og er blevet presset hen over 

 andre dele af fjeldmasserne ; dette er særlig tilfælde, hvor bergarterne 

 har dannet mere massive niasser, der ikke har havt let for at krølles 

 eller lægges i folder. Saadanne overskøvne flak har man truffet hos 

 alle de fjeldkjæder, der har været underkastet en nøiere granskning. 

 Allerede i begyndelsen af det 19de aarhundrede blev mindre over- 

 skyvninger beskrevne fra Sachsen ; omtrent i midten af aarhundredet 

 fra Alperne og det schweiziske Jura, fra Appalachianfj eldene i Nord- 

 amerika og fra det nordfranske og belgiske kuldistrikt; i 90-aarene 

 fra Skotland, Provance og de franske Alper i Sydfrankrig — foruden 

 fra en hel del andre steder. Mest opmerksomhed vakte pi-of. Heims 

 skildring af overskyvningerne i Glarneralperne, hvor overskyvningens 

 størrelse er mindst 10 km., og de skotske geologers beskrivelse af over- 

 skyvningerne i den nordvestlige del af Skotland, hvor overskyvningen 

 har en bredde af ca. 12 km. Forholdene i Skotland har mest lighed 

 med forholdene i vort land baade hvad bergarterne og fjeldkjædens 

 alder angaar. Ogsaa den historiske udvikling af de geologiske for- 

 holdes tydning viser stor overensstemmelse med udviklingen i vort 

 land, bare med den forskjel, at de norske geologer har ligget en 10 å 

 20 aar tilbage for de skotske. — Reiser man fra det nordvestlige Skot- 

 lands vestkyst østover, møder man følgende formationer : Først 

 grundfjeldsgneis ; over denne en sandsten, Torridonsandsten, der sva- 

 rer til den norske sparagmit; derefter kvartsskifer og grønne skifere 

 af kambrisk alder, hist og her ogsaa en kalksten (Durness limestone), 

 der sandsynligvis ogsaa er af samme eller lidt yngre alder. Over 

 disse kambriske lag kommer saa med temmelig flad lagstilling igjen 

 i de noget høiereliggende egne egte grundfjeldsgneis, ofte gjennemsat 

 af de samme gangbergarter, som man møder i grundfjeldsgneisen 

 ude ved vestkysten. Videre østover, strækkende sig gjennem hele den 



^ 



