147 



centrale del af Skotland, har man omvandlede krystallinske skifere, 

 de saakaldte '"Moineschist" , og gneise, der har stor lighed med om- 

 vandlede sparagmiter og Telemarkformationens kvartsiter i de norske 

 høifjelde. Det som i denne lagrække særlig vækker opmerksomhed 

 er, at man finder egte gneise hvilende over kambriske fossilførend© 

 bergarter. Dette forhold forklarede Murchison, den mest be- 

 kj endte af de engelsk© geologer i forrige aarhundrede, som den natur- 

 lige følgerække, idet han opfattede den, øverstliggende gneis som en 

 saakaldt "yngre gneis" , der skulde være opstaaet ved omvandling af 

 vanlige sandsynligvis siluriske lag. Denne lære om den yngre meta- 

 morfiske gneis holdt sig i en. lang aarrække i den officielle engelske 

 geologiske literatur. Men efterhvert traadte dog nye mænd frem og op- 

 ponerede mod denne opfatning. Nicol, Callaway og Lapworth's arbeider 

 bidrog lidt efter lidt til at undergrave Murchisons lære om den yngre 

 gneis. Endelig i 1884 opgav den skotske geologiske undersøgelse 

 ofiicielt den Murchison'ske opfatning og forklarede den overliggende 

 gneis som et overskjøvet flak af grundfjeld, der østenifra var skjøvet 

 i vestlig eller nordvestlig retning med en synlig overskyvning af mindst 

 12 km. Denne forklaring har i vore' dage ingen opponenter ; den maa 

 ansees fuldt bevist ved de skotske geologer især Peach og Horne's 

 utrættelige detailkartlægningsaTbeider. 



De samme stadier har den geologiske granskning ogsaa gjennem- 

 gaaet i vort land. Ogsaa hos os finder vi særlig i høifj eldene' langs 

 den norske fjeldkjæde gneise, graniter, gabbroer, sparagmiter og kry- 

 stallinske skifere hvilende paa lerskifere og fylliter af kambrisk og 

 silurisk alder. Kjerulf, der vel maa benævnes for grundlæggeren 

 af Norges geologi, sammenfattede alle disse forskjellige bergartsled, 

 der hviler over den siluriske fyllit, for en egen afdeling, som han 

 kaldte "Høifjeldskvarts og skifer". At der i denne afdeling indgaar 

 egte gneise, synes han ikke at ville medgive; men han taler dog meget 

 ofte om "gneisagtige skifere", "gneistegnede skifere" og "til udseen- 

 det gneislignende skifere" . Denne øverste afdeling i det centrale 

 Norge henførte han i begyndelsen af sin geologiske forfattervirksomhed 

 ialfald delvis til devon (1857). Senere opgav han denne opfatning 

 og anviste høifj eldskvartsen plads lavt nede i etagerækken, altsaa til- 

 hørende de kambriske lag. At dette ikke var rigtigt blev først efter 

 hans død paavist ved mine fossilfund i Gausdal, Gudbrandsdalen og 

 Valders (1889 og paafølgende aar) af siluriske fossiler i den under 



