148 



høifjeldskvartsen liggende fyllit. Brøgger anerkjender i et arbeide 

 om "Lagfølgen paa Hardangervidden" (1893) fuldt ud tilstedeværelsen 

 af egte gneise og "granitskifere" i den over fylliten hvilende lagserie, 

 som hajQi benævner for "den yngre gneisformation" , men antager lige- 

 som Murchison, at størstedelen af disse yngre gneise er opstaaet ved 

 omvandling af sedimentære bergarter, feldspatførende sandsten, sparag- 

 miter, lerskifere o. s. v. Den, der efter Kjerulfs dage særlig optog 

 "fjeldproblemet" til granskning paa Den skandinaviske halvø, var den 

 svenske geolog T o r n e b o h m. Efter mange aars ihærdigt arbeide 

 i de svenske og norske fjeldtrakter og efter flere skiftende opfatninger 

 udkastede han i 1888 den tanke, at høifjeldskvartsens stilling som 

 hvilende over siluriske lag maatte kunne forklares hos os ligesom i 

 Skotland ved overskyvning af ældre fjeldflak over yngre lag. Den 

 eneste betænkelighed fandt han i overskyvningens størrelse, der paa 

 Den skandinaviske halvø maatte have en størrelse af mindst 100 km. 

 I 1891 forklarer han høifjeldskvartsens stilling omkring Jotunheimen 

 ved omvæltning eller inversion omkring Jotungabbroen, der under 

 fjeldkjædedannelsen havde dannet "grundfaste pelare" af grundfjeld. 

 I 1896 udkom hans hovedarbeide: "Grunddragen af det centrale 

 Skandinaviens bergbyggnad" , hvori han særlig omhandler forholdene 

 paa den svenske side af Kjølen og i de østlige dele af det centrale 

 Norge til henimod Gudbrandsdalen, hvor man efter hans mening fin- 

 der overskyvningens^ indre grænse. Vest og sydvest for Gudbrands- 

 dalen skulde man ifølge Tornebohm kun have mindre overskyvninger 

 eller overskyvninger af 2den orden. Som vi senere skal se, er denne 

 opfatning ikke korrekt. 



Af norske geologer har bestyreren af Norges geologiske under- 

 søgelse, dr. Reusch, omtalt i et foredrag ved naturforskermødet i Stock- 

 holm i 1898 et overskjøvet flak af grundfjeldsbergarter paa strøget i 

 syd for den nordvestre del af Valdersdalføret.*) 



Nedskriveren af disse linier havde første gang i 1894 anledning- 

 til at studere f j eldet Meiene i Valders. Jeg fandt der, at den over grap- 

 tolitførende skifer hvilende sparagmit kun var et flak af en kambrisk lys 

 sparagmit, der var kommet i sin nuværende stilling ved overskyvning. 

 Denne anskuelse fremsatte jeg ogsaa samme aar i et foredrag i den 



*) Allerede i 1896 omtaler lian dog en mulig overskyvning af granit og- 

 gneislignende bergarter i nord for Strandefjorden i Valder.s. Se „Geol. iagt- 

 tagelser" Videnskabsselskabets forh. 1896 no. 2. Pag. 70. 



