158 



-tørring egner sig ogsaa særdeles godt den hvide G e n u a f i g e n, som 

 har store, runde, bleggule frugter med tyndt skal og af en fin smag. 

 Træet er lidet haardført og fordrer fugtig jord. Den hvide S m y r n a- 

 f i g e n lader sig som bekjendt meget godt tørre. Frugterne er meget 

 store, lysegule med tynd hud og sødt, velsmagende kjød. Den høstes 

 to gange. De bedste merker af Smyrnafigen er E 1 e m i og E r b e 1 1. 

 De mest udsøgte pakkes i runde tromler med laurbærblade, de sim- 

 plere sorter forsandes i kasser. Den kommer fra Lilleasien og de 

 nærliggende øer. Den hvide adriatiske figen, som dyrkes i Dal- 

 matien, Italien og i Kalifornien, ansees for den bedste til tørring. 

 Trugten er stor, meget tyndskallet, gulhvid, meget kjødrig og af en 

 liehagelig sød smag. Træet er rigtbærende, vokser hurtigt og udvikler 

 ■en meget smuk krone, men bærer kun en gang om aaret. 



Figenerne holder sig ikke længe friske, især om sommeren ; de 

 xaadner snart og gaar let i gjær og faar da en syrlig smag; derfor 

 maa de opbevares paa kjølige steder, pakkes fast sammen og beskyttes 

 mod lufttilgang. Paa figenernes overflade afsætter sig snart et hvidt 

 "støv" , som er udkrystalliseret sukker, men som ogsaa kan være 

 mugsop. Mange steds i Italien bestrør man figenerne med kastanie- 

 miel, som udtrækker en del af fugtigheden, og frugterne bliver derved 

 snarere tørre, men samtidig udtrækkes jo ogsaa endel af sukkeret. 



Forbruget af figener er meget stort, især i de lande, hvor frugten 

 dyrkes. Men udførselen er ogsaa betydelig. Af Smyrnafigen udfores 

 for omkring 10 mill. kroner; Grækenland udfører for mellem 2 og 

 5, fra Portugal for over 1.5 mill., fra Tyrkiet for 8 — 9 mill. kr. pr. aar. 



I Øst-Australien og i Kalifornien dyrkes nu figentræet saa almin- 

 deligt, at man formodentlig meget snart kan vente udførsel ogsaa 

 derfra. 



Ligesom olietræet hører figentræet til de allerældste dyrkede frugt- 

 træer; begge har samme hjemland og dyrkes nu i omtrent de samme 

 lande. Ved siden af hveden, olietræet og vinranken hører figentræet 

 med til østerlandenes største herligheder. Figentræet omtales alle- 

 rede 700 aar før Kristi fødsel som en af øen Paros' frembringelser. 

 De gamle grækere drev en udstrakt handel med figener, og i Attika 

 blev udførselen forbudt, naar der indtraf daarlige aar og dyrtid. Det 

 gamle Athen havde en figen i sit vaaben, og indbyggern© levede hoved- 

 sagelig af figen, før de begyndte at dyrke korn. Med den græske 

 kolonisation kom figentræet til Italien. Romulus og Remus pattede 



