161 



teelser o. s. v. ; det er derfor ved iagttagelser meget vanskelig at holde 

 sig fri for disse subjektive bedrag og kun se de ting, som virkelig 

 eksisterer og forefindes. 



For den bildende kunst er det af vidtrækkende betydning at tåge 

 hensyn til disse optiske bedrag og endog med vilie fremkalde dem. 

 Lysets overgribende virkning gjør, at fritstaaende gjenstand© mod en 

 klar baggi-und viser sig tyndere og smækrere, end d© i virkeligheden 

 er. Dyr, som sees mod horizonten, synes altid at have lange, tynde 

 ben og halse, hvorfor statuer af mennesker, hest© og lign. paa byg- 

 ningsverker ikk© kan have de virkelig© forhold, naar d© skal s© na- 

 turlige ud. For at frembringe et naturtro billed© maa kunstneren 



i 



'Å 



i 



I 



Vi 





il 



li 



Fiff. 8. 



ofte ligefrem fravige d© naturlige forhold, alt efter den vinkel, under 

 hvilken hans kunstv©rk skal beskues. Ist©d©tfor ægypternes naturtro 

 efteraben satte d© kunstforstandig© græk©re kunstens frie^ udfolden, 

 for hvis fordringer den slavisk© ©fterligning maatt© vig©. I d©n vid- 

 underlig© Parthenonfris© i Athen og mange andre kunstverker er 

 menneskets aandelige overlegenhed over dyrene allegorisk fremstillet, 

 ved at kunstneren gjennemført har fremstillet de sidst© unaturlig 

 smaa. Paa Mich©l Ang©los b©rømt© siddend© statuer. Moses, Lorenzo 

 Medici m. fl., er underpartiet gjort uforholdsmæssig stort for at frem- 

 kalde et æstetisk indtryk — en bevidst afvigelse fra naturen, som alle- 

 rede de græske kunstnere kj endte og anvendte. Ogsaa, for det vakre 

 indtryks skyld har kunstneren paa den vatikanske Apollo anbragt 

 hovedet skjævt mellem skuldrene, da disses stilling er saadan, at ho- 

 „Natui-en". 11 



