102 



vedet ellers vikle staa skjævt i forhold til hele figuren. Paa grækernes 

 kvindelige ideal — Venus- — skal der efter moderne maalinger være 

 mange tilnærmelser til mandlige legemsformer. Da kun yderst faa 

 mennesker er vel proportionerede, har den moderne kunst — for allige- 

 vel at frembringe et æstetisk vakkert indtryk — tåget klædedragten 

 tilhjælp for at skjule forekommende legemsfeil. Et bekjendt eksempel 

 herpaa er Goethe-Schiller-statuen i Weimar. Schiller var mager, 

 med skråa skuldre og i det hele en lidet '"mandig" skikkelse; Goethe 

 derimod kraftig bygget, bred over brystet og skuldrene, rigtig en im- 

 ponerende figur. Ved hjælp af klæderne, som hos den første er folde- 

 rige og side, hos den anden tætsluttende og korte, har kunstneren for- 

 staaet at frembringe et harmonisk dobbeltbillede af disse to saa for- 

 skjellig udseende digterfyrster. 



Ogsaa i maleriet er disse bevidste fravigelser fra naturen meget 

 hyppigere, end det ved første øiekast ser ud til ; man kan f. eks. bare 

 sammenligne et landskabsmaleri og et fotografi af samme landskab. 

 Hvor stor forskjel vil ikke alle finde heri; det er kunstnerens "stem- 

 ning", som i første tilfælde indvirker paa os under beskuelsen og lader 

 os føle de samme indtryk, som kunstneren selv havde under udarbei- 

 delsen, den "sjæl", som han har søgt at lægge i sit kunstverk, i mod- 

 sætning til fotografiet, der bare er en tør, nøgtern gjengivelse med 

 liden interesse for andre end dem, der personlig har seet landskabet. 



Et af de interessanteste eksempler paa, hvordan kunstnerne kan 

 anvende disse optiske bedrag for at frembringe en tilsigtet æstetisk 

 virkning, har vi i tempelbygningerne paa. Athens Akropolis, særlig 

 paa Parthenon. — For en tid siden opdagede man paa de doriskei tem- 

 pelbygninger, at alle de linier — baade paa underbygningen og paa 

 bjælkeverket, — som man tidligere havde anseet for horizontale, slet 

 ikke er det, men derimod alle har en ganske svag krumning opad. 

 Denne krumning findes forøvrigt blot paa de doriske templer, hvor 

 den til gjengjæld er gjennemført overalt. 



Staar man overfor midten af en lang fasade, men ganske nær, vil 

 man altid synes, at de horizontale linier sænker sig til begge sider. 

 Fjerner man sig derimod et stykke, synes linierne at gaa den modsatte 

 vei, især naar en gavl eller lign. med spidse vinkler hjælper hertil, 

 idet, som vi ved, disse vinkler i almindelighed overvurderes. Men 

 dette bevirker igjen, at en virkelig horizontal linie, der udgjør det ene 

 ben af en spids vinkel, vilde se ud som om den var bøiet nedad, et 



