166 



overalt findes der smaa porer eller slimkjertler, hvorved den danner 

 en overgang til tudserne. 



Klokkefrøen (bombinator igneus) findes forskjellige steder paa 

 de danske øer. Naar faa frøer er samlede, f. eks. i fangenskab, lyder 

 deres stemme som en høi kvækken; men naar mange kvækker i kor, 

 høres der dybe klokketoner, som stiger op fra våndet. 



I mit vandbur trivedes frøerne godt; nogle levede der i over fem 

 aar. I førstningen var de sky ; men snart blev de meget tamme. Jeg 

 fodrede dem med fluer og især med regnorme ; men de tog aldrig disse 

 paa bunden af vandburet, men altid i overfladen eller paa mosbehol- 

 deren ; helst snappede de dog ormene af mine hænder. Naar flere 

 vilde tåge den samme orm, kom de tidt op at slaas ; de greb da hver- 

 andre i benene og tumlede paa en komisk maade omkring i våndet. 

 Mest opholdt de sig i overfladen af dette eller paa de svømmende 

 blade; af og til krøb de dog op paa mosbeholderen, eller de søgte ned 

 til bunden, hvor de i længere tid kunde sidde ganske stille. Under- 

 tiden indtog de besynderlige stillinger, idet de stod lodret med ud- 

 strakte bagben, eller ogsaa lagde de alle fire ben op paa ryggen og 

 bøiede hovedet tilbage. Størstedelen af vinteren tilbragte frøerne un- 

 der mosen ; af og til kom, de dog frem ; men enten vragede de i den 

 kolde aarstid føde, eller de aad en regnorm, naar man paa milde dage 

 kunde finde en saadan. 



Af og til forsvandt en af frøerne, især om efteraaret; men flere 

 maaneder efter fandtes den igjen i en krog af stuen eller i en kjælder 

 under huset; men de blev snart kvikke igjen, hvilket viser, at de er 

 meget seiglivede. 



To salamanderarter, den store eller kam-salamanderen (t r i t o n 

 cristatus eller palustris) og den lille eller den plettede sala- 

 mander (t r i t n p u II c t a t u s eller a q u a t i c u s) er alraindelige i 

 Danmark, men sjeldne i Norge.*) Den sidste egner sig ikke til at 

 leve i vandbur; thi den søger snart bort fra våndet og ligger ganske 

 stille mellem mosen, og det er det ikke morsomt at se paa. Kam- 

 salamanderen er det derimod let at holde, og især hannen er det mor- 

 somt at iagttage i forplantningstiden om foraaret. Dens rygkam 

 blir da større og reises iveiret; halen har paa hver side en perlemor- 

 f arvet stribe, bugen er orangef arvet. I over fem aar havde jeg en 

 han og en hun i fangenskab. De blev meget tamme og nærmede sig, 



*=) „Naturen" 1894, s. 184. 



