169 



de meget arrige ud, idet de stak underkjæven frem, som arrige men- 

 nesker undertiden gjør det. >» 



Om flere udenlandske fiske, som jeg i den senere tid havde havt 

 i vandburet, vil jeg ikke tale, da der kort efter indtraf et uheld, som 

 tvang mig til at afskaffe mit vandbur. 



Af lavere dyr holdt jeg enkelte ferskvandssnegle, men ikke mange, 

 for at planterne ikke skulde blive ødelagt. Bedst kan man holde 

 skive- eller posthornssnegle (p 1 a n o r b i s), som fæster sine egge- 

 klumper til glasvæggene, og som af og til bygger sine hus større. 

 Mens de nye skaldele endnu er tynde, har de i sterkt lys en smuk, 

 brunrød farve. — Af muslinger, som gjør nytte ved at rense våndet, 

 kan forskjellige slags dammuslinger (u n i o) holde sig længe. De 

 pløier sandbunden med sin store fod og flytter derved fra den ene 

 ende af vandburet til den anden. De smaa brune d r e i c æ n a-mus- 

 linger, som massevis sidder fast paa stene og træverk, f. eks. i søerne 

 om Kjøbenhavn, kan ogsaa leve længe. Bagtil har de to rør, som de 

 stikker frem for at lade våndet gaa> ind ad det ene og ud af det andet. 

 Slaar man paa glasset, trækker de hurtig rørene ind. De smaa bønne- 

 muslinger døde hurtig. 



Af vandkalve (d y t i c u s) holdt jeg engang et par af middelstør- 

 relse ; men jeg maatte fjerne dem igjen, da de dræbte et par karper 

 ved at bide sig langt ind i ryggen paa dem. Endelig fik jeg 1894 en 

 stor vandkalv (d. m a r g i n a 1 i s), hvis historie frembyder saa stor 

 interesse, at jeg i korthed skal meddele den.*) En ven forærede mig 

 i november 1894 indholdet af sit vandbur, blandt andre dyr den nævnte 

 vandkalv. Først turde jeg ikke tåge imod dyret, som eieren kaldte 

 "den gamle fyr", da jeg var bange for, at den skulde æde mine fiske; 

 men da jeg hørte, at det var det morsomste dyr i vandburet, og at den 

 aldrig gjorde fiskene fortræd, tog jeg imod den. Hertil kom, at den 

 havde været to aar i fangenskab, og da de fleste insekter som fuldt 

 udviklede dyr pleier at have en kort levetid, kunde det have sin inter- 

 esse at faa at vide, hvor gammel min vandkalv kunde blive. 



Først søgte jeg oplysninger om dens levnedsløb under det første 

 fangenskab. Den var tåget i en liden bæk og blev sat i et vandbur 

 med lodrette glasvægge, men uden laag og med ikke ret meget vand. 

 Af og til fløi den dog bort, endog helt ind i et naboværelse ; men flygtr 



*) Uddrag af ,,Naturhistonske Smaating" 2. 



