187 



(1 e g u a t i a) paa Mauritius skal derimod ikke være seet efter 1695. 

 Om lophopsittacus cristatus, en toppapegøi, mangler vi 

 enhver ef terre tning efter 1601. 



Dyreverdenens største tab i det 18de aarhundrede er udryddelsen 

 af barkdyret eller den store nordiske søko (rhytina giga s), der 

 som oftest kaldes Steilers søko (rhytina stel ler i) efter den 

 bayerske læge Steller, som opdagede dyret i 1741 under den anden 

 beringske ekspedition. Allerede i 1767 skal den være bleven udryddet, 

 altsaa blot et kvart aarhundrede efterat det var opdaget. Denne søko 

 var et meget stort dyr, 10 meter lang og 80 centner svær, som skaffede 

 søfolkene frisk melk. Det havde desuden et appetitligt spæk og et 

 godt kjød, som selv om sommeren kunde holde sig friskt i 14 dage. 

 Sandsynligvis var det paa grund af dyrets værdifuldhed, at det blev 

 saa hensynsløst udryddet. Under Vegas omseiling af Asien indsam- 

 lede Nordenskjøld oplysninger om dyret hos befolkningen paa Berings- 

 øerne. Ifølge disse skulde det have forekommet levende i havet der- 

 omkring endog saa sent som i 1854. Der er derfor et svagt haab om, 

 at det endnu skulde forekomme et eller andet sted ved kysterne af de 

 arktiske have. Det maa dog bemerkes, at Nordenskjølds angivelser 

 paa det bestemtest© bestrides af L. Steineger, der for museet i Washing- 

 ton nærmere har undersøgt øerne i Beringshavet. Steilers søko var 

 ved sine høist eiendommelige huddannelser ret merkelig ; paa under- 

 læben havde den saaledes børster, der var saa tyk som penneposen paa 

 en hønsefjer. Børstebesætningen paa lufferne mindede om hippokam- 

 perne o. s. v. Paa grund heraf er det saa meget mere at beklage, at 

 dyret er udryddet. Samtidig med barkdyret blev ogsaa dens hudlus 

 (sirenocyamus) og dens spolorm udryddede. Dette er dog tab, 

 som blot beklages af den inkarnerede parasitforsker. 



Paa tærskelen af det 18de aarhundrede, nemlig i 1799, skal den 

 saakaldte blaabuk, en art hesteantilope (hippotragus leuco- 

 p h a © u s) hav© fundet sin ende. Den har dog kun forekommet inden 

 et indskrænket omraade. 



Af de stor© øskildpadder er paa Mascarenerne testudo in die a, 

 paa Mauritius t. t r i s e r a t a og t. i n e p t a og paa Rodriguez t. 

 v o s m a e r i ganske bl©v©n udryddede i de sidste aarhundreder. Paa 

 sidstnævnt© ø forekom diss© dyr endnu i slutten af det 17d© aarhun- 

 dr©d© i saa stor© mængd©r, at "man ikke vidste, hvor man skulde sætte 

 sin fod," efter hvad ©n r©isende sagde, som dengang besøgt© øen. Da 



