190 



verden farvel. Da Steller opdagede den nordiske søko paa Bei"ings- 

 øernes klipper, fandt han der ogsaa en ny skarv eller kormoran, der 

 udmerkede sig ikke alene ved sin størrelse, men ogsaa ved en nøgen 

 hvid ring omkring øinene samt ved en prægtig glans i sin grøn- og 

 purpurf arvede fjerklædning. Denne noget træge og dumme fugl synes 

 at være bleven seet levende for sidste gang omkring 1839, da kaptein 

 Belcher, der var fører af det engelske skib "Sulphur" , besøgte disse 

 egne. Ved guvernøren paa Sitka, der forærede Belcher et eksemplar 

 af fuglen, som allerede dengang var meget sjelden, er museerne i 

 London og St. Petersburg kommen i Besiddelse af eksemplarer. Dog 

 er kun fire eksemplarer bevarede. 



Den store hvide vandhøne (n o t o r n i s a 1 b u s), som tidligere 

 beboede Lord Howe- og Norfolkøerne, maa vel ogsaa sættes paa døds- 

 listen over naturhistoriske standspersoner, medens den store blaa 

 vandhøne (notornis man tell i) fra New Zealands sy dø igjen 

 maa stryges af listen paa grund af et eksemplar, som fangedes i 1898. 

 Endvidere maa den hvidfjerede vandhøne (prozobonia leucop- 

 t e r a) og den hvidvingede sandpiper (hypotaenidia paci- 

 f i c a), som i kaptein Cooks dage forekom meget talrig saavel paa 

 Tahiti som paa øen Eimeo (Mourea), der ligger vest for Tahiti, for- 

 blive paa listen over de døde. 



Den nyseelandske vagtel (coturnix novaezealandiae) 

 er paa det britiske museums lister ligeledes henført til de døde. End- 

 videre maa den vaki-e hollandske due (alectoroenas nitidis- 

 s i m a) fra Mauritius henregnes til de arter, der er udryddede i det 

 sidste aarhundrede. Denne due har faaet sit navn, fordi den bar de 

 hollandske farver paa sin prægtige fjerklædning. Man kj ender kun 

 tre udstoppede eksemplarer af denne art. De fin des i museerne i 

 Port Louis, Paris og Edinburgh. 



Heller ikke andefamilien har været ganske forskaanet, man antog 

 nemlig, at det sidste eksemplar af Labradoranden (camptolaemus 

 labradorius) var bleven dræbt i 1852. Denne fugl, der er en 

 nær slegtning af efuglen, fandtes imidlertid levende af den franske 

 reisende Paul Combes i 1896 paa øen Anticosti. Ved Nordamerikas 

 Atlanterhavskyst er den derimod som sagt forsvunden. 



Inden papegøiernes rækker har det 19de aarhundrede revet store 

 huller. Her har vi først nestorpapegøien (nestor p r o d u c tu s) 

 fra Philippøen ved New Zealand. Den var ikke saa rovgjerrig som 

 keaen (nestor notabilis), som endnu lever der. Denne river 



