196 



a.f trykket og kan derfor her igjen udkrystallisere sig. Paa denne 

 maade blir de enkelte smaa snepartikler til en fast sammenhængende 

 masse, mellemrummene forsvinder, af den hvide, pulveragtig løse 

 masse faar vi en kompakt gjennemsigtig bold. Ved lang fortsat 

 knødning eller ved et sterkt tryk kan den løse sne endog blive til en 

 haard isklump. 



Naar vi skal lave en snebold eller en snemand, benytter vi os af 

 denne eiendommelighed ved isen ; af den gjør ligeledes tindebestige- 

 ren brug, naar han skal stige op en steil skavlvæg; med sine sko 

 træder han sneen fast og laver trin, som kan bære vegten af hans 

 legeme. 



Bræisens eiendommelige plasticitet beror ligeledes for en stor del 

 paa denne isdelenes evne til at smelte. For en del beror den dog 

 ogsaa paa en anden merkelig egenskab hos isen, som først i de senere 

 aar er bleven kjendt. 



Vi nævnte ovenfor, at tavleisen bestaar af krystallinske isindi- 

 vider, som alle har sin hovedakse lodret paa tavlefladen. Tavlefladen 

 svarer altsaa til den krystallografiske basisflade. 



Lad os tænke os, at der af en saadan, tavle er skaaret ud to ikke 

 for store parallelepipediske stykker. Det ene skal med sin længde- 

 retning være orienteret parallel med, den anden lodret paa tavlefladen. 

 Lad os endvidere tænke os, at der lægges en snor, hvori der hæn- 

 ger vegte, omkring midten af det prisme, som lodret paa tavlefladen 

 har sine ender understøttede. Efter nogle timers forløb vil vi se, at 

 snoren trænger ind i prismet og skyver ud af det et stykke, som svarer 

 til dens tykkelse. Paa undersiden faar vi en hertil svarende ribbe. 

 Ved en meget let undersøgelse kan vi overbevise os om, at den kry- 

 stallografiske hovedakses retning ikke har været underkastet nogen 

 forandring, selv paa ombøiningsstedet. Prismet forholder sig, som 

 om det bestod af lutter tynde plader, og som om snoren blot var skjøvet 

 ind mellem en pakke saadanne plader. 



Ganske anderledes forholder det prisme sig, som er parallel med 

 tavlefladen. Understøtter vi begge dets ender og belaster midten, vil 

 det bøie sig ; fortsætter vi eksperimentet tilstrækkelig længe, vil bøi- 

 ningen endog blive saa stor, at den svarer til en sjettedels eller en 

 fjerdedels cirkelbue. 



Den optiske undersøgelse viser ogsaa, at de krystallografiske 

 hovedakser har forandret sig radialt fra den konkave til den konvekse 



