197 



side. Sandsynligvis kan vi forklare forholdene ved det andet prisme, 

 som en gliden efter tavlefladen. En pakke tynde plader vilde forholde 

 sig ganske paa samme maade, idet hver enkelt tynd plade let bøier 

 sig og glider langs den over- og underliggende plade, saaledes som en 

 tyk pakke papirblade, som bliver bøiet lodret paa bladenes retning. 

 Forsøger man derimod at bøie et prisme tavleis parallel paa tavle- 

 fladen, i hvilken kraften i ta.vlefladen virker, faar man ingen større 

 bøining. 



Denne særegenhed hos isen gjenfinder vi imidlertid ogsaa hos 

 andre krystaller. Hos mange af dem kan krystaldelene forskyves 

 langs bestemte krystalflader. Miigge kakler disse flader translations- 

 fladerne. Ofte er forskyvningen kun mulig i en retning — transla- 

 tionsretningen. Translationsfladerne lader sig paavise, ved at kry- 

 stallerne lader sig bøie i de retninger, som ligger i translationsfladen 

 og er lodret paa translationsretningen. 



Vilde vi anvende vort billede med opbygningen af forskyvbare 

 plader paa saadanne krystaller, maatte vi antage, at pladerne var rib- 

 bede i translationsretningen. 



Iskrystallerne synes kun at have en translationsflade, endefladen, 

 og ingen bestemt translationsretning. Forskyvningen kan følge alle 

 i tavlefladen liggende retninger. 



Denne forskyvbarhed i et iskorns lag befordrer sikkerlig den 

 eiendommelige plasticitet, hvormed bræisen udfylder sit leie. 



Hvorledes en bræ opstaar, tør jeg vel forudsætte som vel kiendt. 

 Det meste af aaret falder nedbøren i høifj eldet som sne, og sommeren 

 er saa kort, at den ikke er istand til at smelte de vældige snemasser. 

 Fra aar til andet samler de sig og vilde med tiden opbygge et bjerg 

 over bjerget, hvis de ikke fulgte tyngdekraftens dragning og sænkede 

 sig nedad fjeldsiderne i dalene. Herved trænges de længere og længere 

 nedover, hvor middeltemperaturen er høiere, vinterens tilvekst be- 

 tydelig mindre og sommerens afsmeltning større. Tilslut opstaar en 

 ligevegtstilstand, hvor der om sommeren smelter lige meget, som der 

 hele aaret igjennem tilføres ovenfra. 



Denne ligevegtstilstand er, hvad erfaringen lærer es, foranderlig. 

 I de sidste aartier er Alpernes bræer i tilbagegang, de er endog gaaet 

 flere hundrede meter tilbage. I tyve- og ferntiaarene i det 19de aar- 

 hundrede var de derimod under fremrykning. 



Geologerne har med sikkerhed paavist sporene af en fordums 



