203 



hvirvlet paa gletscherne af vixiden, men at de virkelig til stadighed 

 opholdt sig der. Dyrene fandtes nemlig foruden paa den aabne isflade 

 fornemmelig under stene i store mængder og lod i det hele tåget til 

 her at befinde sig i sit rette element. 



For de to alpeforskere fik iagttagelsen af disse smaadyr en ganske 

 særlig interesse ved studiet af gletscherisens struktur. Det viste sig 

 nemlig, at inselrterne med den største lethed var istand til at bore sig 

 ind i ismassen. Ved at slaa stykker af denne og holde dem op mod 

 lyset kunde dyrene sees at bevæge sig inde i massen "ligesom blod- 

 legemer i de fine haarkar" , hvad der jo med al ønskelig tydelighed 

 beviste, at gletscherisen ikke er saa kompakt, som det skulde synes 

 ved en almindelig betra.gtning, men m.eget mere er gjennemkrydset af 

 ridser og porer gjennem sin hele masse. 



En lignende iagttagelse gjorde ogsaa den svenske naturforsker 

 professor F. R. Kjellman, som i 1872 — 73 deltog i den polarekspedi- 

 tion, der lededes af A. E. Nordenskjøld. De af Kjellman iagttagne 

 dyr tilhører imidlertid en anden springhaleart, nemlig achorutes via- 

 ticus (fig. 2), der først er beskreven af professor T. Tullberg, og som 

 forresten paa den skandinaviske halvø er en ganske almindelig fore- 

 kommende art. Den var ifølge Kjellmans beretning ofte at se paa 

 gletscherne ved Fairhaven, tildels i saa store og tæt sammensluttede 

 skarer, at sneen paa mindre flader farvedes ganske blaasort af den. 



Professor V. B. Wittrock, der har bearbeidet endel af Norden- 

 skjøld-ekspeditionens botaniske materiale, omtaler i et tillæg til sin 

 afhandling "Om snoens och isens flora" , at han i de prøver paa den 

 saakaldte "røde sne", der var hjemført fra Fairhaven, fandt ikke blot 

 fuldt udviklede eksemplarer, men tillige et stort antal eg af den foran 

 nævnte achorutes-art. 



Fra de senere aars polarekspeditioner er ogsaa hjembragt et helt 

 lidet antal springhalearter, hvoraf flere er karakteristiske for de pr.a- 

 gjældende lokaliteter eller iethvertfald for det arktiske fa.unagebet. 



Hermed maa det ansees for godtgjort, at flere af disse arter lever 

 sit hele liv i gletscherisens kjølige porer og sprækker, fødes, lever 

 og dør der. 



Det er vel værd at lægge merke til, at disse insektverdenens pio- 

 nerer har formaaet at lempe sig efter saa ugunstige forhold, som op- 

 holdet i selve gletscherismassen i det umiddelbare naboskab med 

 Nordpolen jo nødvendigvis maa frembyde. Saavel disse dyrearter 



