208 



blev dei'imocl blodlegemerne ikke ødelagte og forandrede. Tilsatte 

 Da,remberg til hundeblod-serum en draabe due- eller froskeblod, hvis 

 blodlegemer har kjerne, saa han, at de tabte sit farvestof, og efter 25 

 til 30 minuters forløb var kun kjernen tilbage. 



Endvidere fandt ma.n, at blodvandet af en eller anden art ikke 

 blot ikke virkede ødelæggende paa blodlegemerne hos vedkommende 

 art, men heller ikke paa dem hos nærbeslegtede d}a-. Herved fik vi en 

 ganske enkel metode til at kunne paavise, hvorvidt to dyr stod i nær- 

 mere slegtskab til hinanden eller ikke. Denne metode har berliner- 

 fysiologen dr. Hans Friedenthal ifjor benyttet til en række interes- 

 sante og lærerige eksperimenter. Det viste sig, at blod fra dyr af 

 samme familie, som man altsaa kunde antage at have havt samme af- 

 stamning, som regel ikke havde nogen skadelig indflydelse paa hin- 

 anden, blodvandet fra det ene dyr opløste som regel ikke det andet 

 dyrs blodlegemer. En gjensidig blodødelæggelse fandt derimod sted 

 hos dyr af forskjellige familier og underordener. Tilhørte dyrene 

 forskjellige ordener, var denne ødelæggelse aldeles sikker. Den sorte 

 rotte og vandrerotten, kanin og haren viste ikke nogen bloddifferens 

 og tillod en temmelig stor blodblanding, derimod opløste kaninens 

 serum straks marsvinets blodlegemer og omvendt, skjønt disse dyr 

 tilhører samme gnaverorden. Kesteblodvandet lcd det iiærbeslegtede 

 æsels blodlegemer uforstyrrede, derimod opløste det kaninens, mar- 

 svinets, lammets, kalvens og menneskets. Lignende forsøg blev ogsaa 

 anstillet mellem blodvandet hos partaaede, insektædere og rovdyr, og 

 stadig var resultatet det samme. Er familierne ikke nær beslegtede, 

 saa er blodet ogsaa forskjelligartet, vi kan gjerne sige fiendsk. Mel- 

 lem hund, ræv og ulv kan der saaledes foregaai et temmelig stort blod- 

 bytte, derimod opløses hundens blodlegemer af kattens blodserum. 

 Kat og hund tilhører heller ikke familier, der er hinanden beslegtede. 



Inden primaternes ordener, hvortil vi regner mennesket, aberne 

 og halvaberne, var der tidligere ikke anstillet nogen sammenlignende 

 undersøgelser paa prøveglasset. Fra lægemes transfusionsforsøg 

 vidste man dog, at blod fra faar, svin, hest og okse ikke kan erstatte 

 menneskets blod. Friedenthal anstillede imidlertid talrige forsøg 

 med menneskeblodets serum, hvilke viste, at dette opløste blodlege- 

 merne hos aalen, frosken, snogen, hugormen, duen, hønen, heiren, 

 hesten, svinet, oksen, kaninen, marsvinet, pindsvinet, hunden og 

 katten. Men ogsaa ligeoverfor abernes og halvabernes blodlegemer 



