210 



filos. doktor 1854, adjunkt ved Visby hogre elementarlaroverk 1856 

 og endelig professor og bestyrer af riksmuseets palæontologiske afde- 

 ling 1876, hvilken stilling han nu altsaa havde indehavt i ca. 25 aar. 

 Han var den stille, arbeidende videnskabsmand, som hverken kastede 

 sig op i det politiske eller offentlige liv ; om han end saaledes ikke 

 hørte til dem, hvis navn er paa alles læber, ha,r han i sine videnskabe- 

 lige arbeider ved sin dybtgaaende forskeraand skabt sig et navn blandt 

 videnskabens første. 



Lindstrøm var født og opvokset paa Gotland, denne^ eiendommelige 

 0, Østersøens perle, der byder saa meget af interesse. Her ligger det 

 sagnrige Visby med sine talrige kirkeruiner, gamle taarn og mure, 

 minder om en svunden tids heriighed ; men det samme hav, som lader 

 sine bølger rulle ind mod den gamle bys mure og piller dem op korn 

 for korn, har langs øens kyst gjort et andet og større arbeide. Det 

 har ædt sig ind i de fladtliggende, mægtige lagdelte bergarter, hvoraf 

 øen helt igjennem bestaar, ved denne sin virksomhed udmodelleret 

 de eiendommeligste kystformer, men paa samme tid de prægtigste gjen- 

 nemsnit af lagrækken og just herved bragt for dagen rainderne om en 

 endnu ældre tid, da hverken mennesket eller noget høiere hvirveldyr 

 fandtes paa jorden, silurtiden, jordens næstældste forsteningsførende 

 periode. Hele Gotland bestaar af oversiluriske lag, som fra gammel 

 tid af er bekjendt for sin overordentlige rigdom paa prægtigt vedlige- 

 holdte forsteninger. Studiet af denne uddøde dyreverden, hvoraf alle- 

 rede specielt ved Lindstrøms forskninger ca. 1000 former er kjendt, 

 giver os. det merkelige bevis paa, at havets dyreliv i hine jordens 

 ældste tider, tiltrods for mangelen af de høiere staaende hvirveldyr, 

 havde udviklet en formrigdom, som er ganske forbausende. Kampen 

 for eksistensen kunde ikke have været mindre haard end i vore dage, 

 kun saa skuespillerne i denne livets store tragedie ganske anderledes 

 ud end nu ; men ved siden af levningerne af dette ældgamle dyre- 

 selskab, som havet udvasker af klippen, bringer det til hvile resterne 

 af de dyr, som den dag idag fødes, vokser og dør. Side om side, skjønt 

 et umaaleligt tidsrum adskiller deres livsbane. Hvilken modsætning ! 

 Hvilken tankerække! Det var vel disse eiendommeligheder ved Got- 

 lands natur, som satte Lindstrøms forskeranlæg i virksomhed, og da 

 hans interesse engang var vakt, fandt han heri sin livsgjerning : Det 

 levende og det uddøde og den dybe organiske forbindelse mellem begge. 



Lindstrøms forskning kom saaledes ganske naturligt til at be- 



