211 



skjæftige sig med hans fødeøs levende og uddøde dyreverden. Han 

 begyndte med Østersøens nulevende dyreliv ( "Bidrag til kannedomen 

 om Østersjoens invertebratfauna" , 1855, og "Gotlands nutida mol- 

 lusker", 1865) og gik derpaa mere og mere over til studiet ai dyre- 

 levningerne fra de ældgamle oversiluriske lag. Det første arbeide af 

 ham paa dette felt var "Gotlands brachiopoder" i 1859 og blev efter.- 

 fulgt af en lang række større og mindre afhandlinger over de forskjel- 

 ligste dyreklasser. Denne udviklingsgang fra det levende til det ud- 

 døde er uden tvil den, som giver det sundeste og klareste blik ind i 

 den fjerne fortids dunkle land. Ogsaa herved var Lindstrøm godt 

 forberedt for sin livsgjerning. 



I denne korte og populære skildring kan jeg naturligvis ikke paa 

 langt nær gjennemga.a alle L.s arbeider, men kun omtale de vigtigste. 

 Allerede fra begyndelsen af var korallerne gjenstand for L.s specielle 

 interesse, og han vandt ved sine studier af disse et stort ry. I silur- 

 tiden var de reicente koraller repræsenteret af former, som i biologisk 

 henseende vel fuldstændigt kan sammenlignes med de nulevende, men 

 som i systematisk henseende danner ganske uddøde, ja tildels rent 

 fremmedartede og gaadefulde grupper som favositiderne, haJysitiderne 

 o. s. v. Studiet af de^ høiest udviklede af de palaeozoiske koraller, 

 rugoserne, har bidraget meget til forstaaelsen ai hele denne dyre- 

 klasses fylogenetiske udvikling. De resultater, man har draget af de 

 nulevende formers embryologi, nemlig at de mesozoiske og senere 

 hexakoraller maa have udviklet sig af bilateralt hyggede polyper, har 

 herved faaet sin bekræftelse. De gamle bilaterale rugoser er de senere 

 korallers stamfædre. Vigtige arbeider af L. i denne i'etning er „Några 

 iagttag. of ver zoantharia rugosa" (1865) og "Forteckn. paa svenska 

 nndersilur. koraller" (1873). Mest bekjendt blev dog hans studier 

 "Om de palaeozoiska formation, operkelbarande koraller" (1882). I 

 enhver geologi vil man finde afbildning af den i devon saa almindelige 

 tøffelmusling (c a 1 c e o 1 a s a n d a 1 i n a) ; den bestaar af et hult, 

 tilspidset skal og et fladt laag. Palæontologerne vidste ikke, hvad 

 de skulde gjøre med denne merkelige forstening ; nogle regnede den 

 til korallerne, men den eiendommelige form uden tydelige septer og 

 det massive laag passede slet ikke; andre ansaa den som en musling 

 eller en brachiopode, og blandt disse sidste blev den da endelig ladt 

 i ro. L. paaviste nu, at den er en rugos koral, og at den udviklings- 

 række, hvormed den er forbundet med typiske rugoser, kunde angives 



