216 



almindelige mening var dog, at ligesom der kun gives en eneste art 

 ild, luft og vand, saaledes var der kun en eneste, elementær jord. 



Hvor alt dette nu synes os puerilt og fjernt, naar man tænker 

 paa vort nuværende kjendskab til denne jords yderlige mangfoldig- 

 hed og dens store betydning for livets fænoraener paa vor klode. 

 Og dog er det, vi ved i denne henseende, intet mod alt det, vi ikke 

 ved. Enden af det forløbne aarhundrede finder os paanyt i en lig- 

 nende stilling som vore forgjængere ved enden af det i 8de aar- 

 hundrede. Vi er ligesom de ved et vendepunkt af viden, kun er det 

 nu ikke om den kemiske viden, der handles, det gjælder biologien, 

 — og denne begynder først at afsløre sine første hemmeligheder. 



Lad os strax forklare, at vi med jordens biologi forstaar mikro- 

 biologien ; thi det er alene disse mikroorganismer, for hvilke der, som 

 vi skal se, er et uudtømmeligt reservoir, som udgjør saa at sige et 

 legeme med jorden, saaledes at den lever deres liv, at de indvirker paa 

 dens sammensætning, paa dens egenskaber, ligesom den udøver sin 

 indflj^delse paa dem. Vi vil derfor ikke opholde os ved det, man 

 kunde kalde jordbundens animale biologi, d. v. s. de lavere dj^rs liv, 

 som den huser, skjønt dette lavere dyreliv tildels har karakteren af 

 en virkelig funktion i vor klodes almindelige økonomi. Vidnesbyrd 

 herom er den simple regnorm, der, som Darwin har paavist, er en 

 utrættelig bearbeider af den ikke dyrkede jord, den skjulte og ukj endte 

 bearbeider af skogbunden og græsgangene, hvis jordbund den beriger 

 ved at nedarbeide i den de plantelevninger, som findes paa oveifladen. 

 Regnormen er saaledes en utrættelig frembringer af humus, af plante- 

 jord, og en vigtig faktor i vedligeholdelsen og endog i tilvæxten af 

 frugtbarhed af den jord, som er overladt til den naturlige plantevækst, 

 af den naturlige eng. 



Vi vil ogsaa forbigaa fænomenerne ved de høiere planters tilblivelse, 

 hvor interessante de ogsaa er, deres spiring og deres mineralske 

 ernæring ved absorptionen gjennem deres rødder. Dette vidtløftige 

 studium af plantens forhold til jordbunden, våndet og luften er i virke- 

 ligheden om ikke fuldendt, dog idetmindste grundet jjaa en solid 

 basis allerede for længe siden, og man kan paastaa uden at resikere 

 formeget, at kjendskaben hertil er en af de bedst fundamenterte 

 erhvervelser, som det 19de aarhundrede har overdraget sin efterføl- 

 ger, og som for den væsenthgste del skyldes Théodore de Saussure. 

 Hans „kemiske undersøgelser af vegetationen" (Paris 1804) aabnede 



