221 



først, at en sterilisation ved ophednmg definitivt standsede nitrifi- 

 kationen, at en lav temperatur og absolat tørlied ogsaa foraarsagede 

 statisning, men alene i de tidsrum, de virkede. Endelig foretog de 

 et afgjørende forsog: kloroformdampe bedøver fermentet ligesoni en 

 liøiere organisme og standser nitrifikationen, der begynder igjen, naar 

 kloroformen er fordampet. Dette var nok for at erkjende den fysio- 

 logiske virkning af en af disse skjulte organismer, hvis studium den- 

 gang var i fuld udvikling. Dyrkningsmethoderne kom dernæst i an- 

 vendelse og man erholdt kulturer, der fremkaldte nitrifikation. men 

 opnaaede endnu ikke isolation af det specifike ferment, af nitrifikationens 

 mikrobe. Denne er betydelig forskjellig fra de fleste andre mikro- 

 organismer ved sine egenskaber og ved sine eksistentsbetin geiser, hvad 

 der gjorde dens studium meget vanskeligt og opsatte dens isolation og 

 paavisning nogle aar. Det var i Zlirich, at denne betydelige opda- 

 gelse blev gjort i 1890 af Wynogradsky, professor i bakteriologi ved 

 universitetet. 



Wynogradsky paaviste først den vigtige kjendsgjerning, at nitrat- 

 fermentet ikke er alene om at fuldføre nitrifikationen. Denne finder 

 sted i to vel adskilte tempo med udgangspunkt fra ammoniakforbin- 

 delserne og ved to forskjellige fermenter, et, der overfører disse til 

 undersalpetersyre eller nøiagtigere til undersaltpetersure salte, nitriter, 

 og et andet, der fuldstændiggjør oxydationen og overfører nitriterne 

 til nitrater eller salpetersure salte, medens det er aldeles ude af stand 

 til at paavirke ammoniaksaltene, som det er aldeles uden virkning paa. 



Disse to fermenter findes i jordbunden og er almindelige over den 

 hele jordoverflade i rigelig mængde. 



I dyrket jord findes de rigeligst, og den niindste partikel af slig 

 jord, opslemmet i vand, er nok til at saa ud fra. I jord, hvor der er 

 naturlig plantevækst, græsgange og skoge, ér de ogsaa tilstede og 

 ligeledes deres produkter, nitraterne, men i ringere mængde. Man 

 finder ligeledes de to fermenter i de høieste bjergegne, paa de nøgneste 

 klipper, der hvor der ikke findes det mindste spor af pløiejord. Ende- 

 lig har man paavist dem der, hvor betingelserne for deres eksistens 

 paa forhaand synes raindst gunstige, i torvmyrene eller i det mindste 

 i det øverste lag, der er rigt paa organiske syrer, mens kalk ganske 

 mangler. 



Denne sidste omstændighed, den rigelige nærværelse af organisk 

 stof, er, som Wynogradsky har vist, en hindring for udviklingen af 



