224 



jords frembriugelser, og man ved nu, at et jordsmons saa at sige raa 

 rigdom paa mineralske næringsmidler for planterne, saaledes som den 

 kan klarlægges ved den kemiske analyse, langtfra er dets eneste 

 betingelse for dets frugtbarhed. De fysikalske betingelser for ind- 

 trængeu af luft og vand, der begunstiger og vedligeholder de gun- 

 stige betingelser for nitrifikationen og paa samme tid sørger for reserve 

 af den nødvendige fugtighed for vegetationen, er endnu meget vig- 

 tigere. Det er af denne grund at nu, da spørgsmaalet om gjødning 

 og de brugte emners erstatning er løst, arbeidet for den almindelige 

 forbedring af jordbunden og bearbeidelsen af jordbunden selv lidt 

 after lidt indtager den første plads i agronomernes tanker og i for- 

 beredelsen af jorddyrkningens fremtidige fremskridt. Det er ogsaa 

 grunden til, at den kemiske undersøgelse af jordbunden, til hvilken 

 man før havde saa stor tillid, ikke har gjort alle de tjenester, man 

 ventede af den, om den ogsaa har gjort mange udmærkede; thi, for- 

 uden det kemiske kjendskab til jordens naturlige rigdom eller fattig- 

 dom, er der fysiske og fysiologiske faktorer, hvis fastslaaen ikke ligger 

 under kemiens omraade, men som man dog maa have rede paa. 



Imidlertid giver kjendskabet til nitrifikationen os kun den halve 

 løsning af den opgave, som beskjæftiger os. Vi ved, at kvælstoffor- 

 bindelserne i jordbunden sluttelig omdannes til nitrater af de alkaliske 

 og jordalkaliske metaller, fornemmelig til salpetersur kali og kalk. 

 Uden endmi med nøiagtighed at kjende alle forhold ved disse omdan- 

 nelser, kan man dog antage, idet man gaar ud fra den sønderdeling, 

 som de organiske forbindelser undergaar i luften, at disse i jordbunden 

 under paavirkning af endnu unøiagtig kjendte, men paaviste mikrober 

 undergaar successiv sønderlemmelse, der lidt efter lidt forenkler deres 

 sammensatte molikulære bygning, og bringer deres kulstof til at danne 

 kulsyre, deres vandstof til at danne vand, deres kvælstof ammoniak 

 eller snarere kulsur ammoniak, der dernæst falder ind under de nitri- 

 ficerende organismers paavirkning, der omdanner den under de oven- 

 for paapegede betingelser til nitrater. 



Naar de organiske forbindelsers naturlige omdannelse er fastslaaet, 

 og med kjendskab til den form, i hvilken planten optager kvælstof til 

 sit eget behov og tillige til dyrerigets, staar der endnu tilbage at løse 

 det ligevægtsspørgsmaal, der omtaltes i begyndelsen, og som synes 

 end mere slaaende, naar man drager i regning det enorme tab af 

 nitrater, der skyldes dens bortføren ved vandløbene. Hvorledes 



