226 



Boussin gault, hvis navn saa ofte kommer igjen i det forrige aar- 

 lumdredes historie om agerdyrkningserobringer, havde ogsaa i dette 

 spørgsmaal havt idetmindste forudfølelsen af grundene. Men h'gesom 

 ved opdagelsen af nitriflkationen havde han det uheld at komme for 

 tidhgt i en altfor ung verden, og han indskrænkede sig til en nøiagtig 

 iagttagelse, der beholder hele sit værd, men hvis vii-kelige fortolkning 

 han ikke har fulgt lige til enden, I de samme forsøg, ved hvilke 

 han fastslog, at planterne ikke optog det gasformige kvælstof, fandt 

 han ogsaa, at naar planten var en erteplante blev jordbunden rigere 

 paa bundet kvælstof. Det er af interesse at citere hans egne ord 

 for at vise, hvor nær han har været ved den rette forklaring. 



„I den jord. hvor der har været d3'rket lupiner, har overskudet af 

 det fundne kvælstof overskredet summen af kvælstof fra salperters^u^e 

 og ammoniakforbindelserne, der er dannet under forsøget. Saaledes 

 skulde, hvad der er meget eiendommeligt, jordbunden have erholdt ikke 

 alene ammoniaksalte og nitrater, men endnu dertil et virkelig organisk 

 stof, kanske endog affaldet af væsener, som havde levet. Det er 

 muligt, at en del af kvælstoffet er traadt ind i en af disse forbindelser, 

 der er resultatet af den samtidige virkning af ammoniak og surstof 

 paa visse dele af plantejorden, der svarer til torven. En nøiagtigere 

 undersøgelse har forresten ladt mig se, at plantejorden ikke alene 

 indeholder dødt organisk stof, men ogsaa levende væsener, sporer, 

 hvis livsvirksomhed, der ophæves ved indtørring, kommer igang igjen, 

 straks de kommer under gunstige fugfigheds- og temperaturforhold. 

 Denne mykodermvegetation, thi det er en slig, er ikke altid synlig 

 for det blotte øie, og man ser ikke godt de ofte hurtige fremskridt 

 uden ved hjelp af mikroslcopet." 



Saaledes har Boussingault allerede i 1859 fastslaaet en binding 

 af kvælstof ved kultur af en foderplante af de erteblomstredes familie, 

 lupinen, og synes næsten at sætte denne binding i forbindelse med 

 lavere organismers liv. 



20 aar senere, da spørgsmaalet om bindingen af kvælstoffet havde 

 faaet en nøiere begrænsning som følge af den mindeværdige diskussion 

 mellem Boussingault og Georges Ville, uden dog at være løst, optog 

 Berthelot det fra et nyt synspunkt. Han søgte bindingen af kvælstoffet 

 ved atmosfærens elektriske spænding og fandt, hvad han ikke søgte, 

 nemlig bindingen af kvælstof ved jordbunden selv under saadanne 



