227 



forhold, at den eneste mulige forklaring var indgriben af mikrobielle 

 organismer. 



Ligesom Miintz ved studiet af nitriiikationen gik ikke Berthelot 

 ud over almindelige beviser, fastslaaen af indtægt af bnndet kvælstof 

 ved frisk jord, der sattes under forsøg, under betingelser, under hvilke 

 al indblauding udenfor luftens elementære kvælstof var forebygget eller 

 blev maalt og fratrukket det endelige resultat ; stansning af denne 

 binding af kvælstof med sterilisation. Den specifike mikrobe, der 

 griber ind i dette fænomen, blev endnu ikke paavist og Berthelots 

 forsøg giver endnu ikke den fuldstændige løsning af problemet. 



Men den definitive tolkning af denne kjendsgjerning lod ikke 

 længe vente j^aa sig. Men var i 1886 overalt optat af opdagelser, 

 der havde sit udspring fra Pasteurs skole; alle undersøgelser gik ud 

 paa at finde mikroorganismernes rolle i alle naturlige processer. To 

 tyske lærde, Hellriegel og Willfarth, anvendte de nye methoder paa 

 de gamle kj endte fænomener og fandt løsningen. 



Man kjendte allerede længe paa rødderne af de erteblomstrede 

 planter tilstedeværelsen af smaa knuder, hvis funktion var ukjendt. 

 Hellriegel og Willfarth iagttog først det konstante forhold mellem 

 rigdommen af disse smaaknuder og planternes vækstfrodighed. Den 

 mikroskopiske undersøgelse af smaaknuderne viste dem fyldte af mikro- 

 organismer med bakteriers udseende. De studerte dernæst, i hvilket 

 forhold disse mikrober stod til planterne, og de lod sig lede af en 

 frugtbar, om ogsaa dristig ide ; man kjendte dengang hovedsageligt 

 skadelige og sygdomsvækkende mikrober. Gaaende ud fra det kraftige 

 udseende af de planter, der var bedst udstyret med smaaknuder, spurgte 

 Hellriegel og Willfarth sig, om dettte og planternes evne til at for- 

 bedre jorden, ikke stod i forhold til rodknuderne, som de erteblomstrede 

 planter alene besad i saa rigelig mængde, og til de mikrober, som 

 knuderne indeholdt. 



Taalmodige og sindrige undersøgelser, grundede paa denne forud- 

 sætning, gav lidt efter lidt en glimrende bekræftelse paa dens rigtighed. 

 Dj-rkede i steriliseret jord bærer de erteblomstrede ingen rodknuder 

 og viser den samme trang til kvælstofholdig gjødning som andre planter. 

 I ikke steriliseret jord eller i jord, der inokuleres ved vånding med vand, 

 i hvilket man opslemmer en del frugtbar jord, viser der sig strax knuder 

 og planterne udvikler sig kraftigt, uden at det er nødvendigt at forsyne 

 dem med kvælstofforbindelser som i forrio-e tilfælde. Hvis man efter 



