228 



ch-rkningen bestemmer mæiigden af organisk kvælstof i jordbunden og 

 i planterne, finder man en positiv tiltagen i mængde, der ikke kan 

 komme af noget andet end binding af elementært kvælstof. 



Der er saaledes et aabenbart forhold mellem disse tre kjends- 

 gjerninger: nærværelsen af mikroorganismer, tilsynekomsten af rodknu- 

 der, planternes evne til at udvikle sig uden at bruge bundet kvælstof, 

 fdlgeligt ved at bruge det elementære kvælstof, der fra luften trænger 

 ned i jorden. Det er et af de interessanteste tilfælde af den parsai- 

 tisme, der er til gjensidig uytte, og som man har givet navnet sym- 

 biose. Saaledes forklares de erteblomstrede planters forbedrende ind- 

 flydelse paa jordbunden, idet denne symbiose er saa virksom hos disse 

 planter, og saaledes forsvinder den hidtidige modsigelse mellem praxis, 

 som ei'kjendte og medgav det atmosfæriske kvælstofs deltagelse i plan- 

 ternes trivsel, og videnskaben; der med rette negtede enhver optageu 

 af kvælstof gjenftem bladene. 



Hellriegel og Willf arths opdagelse er neppe 1 5 aar gammel. 

 Den har siden været gjenstand for utallige kontrolarbeidei-, og man 

 kan sige, at nu alle tvil,' som den i begyndelsen fremkaldte, er svundne. 

 Men dersom man er enig om den hovedsagelige kjendsgjerning: bin- 

 ding af kvælstof ved mikroorganismer, som iidvikler sig paa rødderne 

 af de erteblomstrede planter og kanske endnu flere, er ikke det samme 

 tilfældet med hensj^n til fænomenetn egentlige natur. 



Ifølge nogle, Frank blandt andre, hvem man skylder et smukt 

 morfologisk arbeide over mikroberne og rodknuderne, er det ikke mi- 

 kroberne, som binder kvælstoffet, det er planten selv. Mikroben frem- 

 kalder simpelthen en sjDeciel irritation, der forhøier plantens optagelses- 

 evne overfor kulsyre og kvælstof. Mikroben alene er ude af stand 

 til at binde det og lever som en parasit paa plants bekostning. 



Hvis det var saaledes, vilde fænomenets betydning blive adskilligt 

 mindre. Men nyere undersøgelser, specielt Mazé's, modsiger denne 

 synsmaade og synes at give en paa det nærmeste endelig forklaring. 

 Man negtede før Mazé's undersøgelser mikrobens evne til at binde, fordi 

 det ikke havde lykkedes at dyrke den, at fa.a den til at leve alene 

 og binde kvælstof udenfor knuderne, hvori den lever. Horaf denne 

 noget svævende opfatning af symbiosen og tendentsen til at betragte 

 planten som spillende hovedrollen ved kvælstoffets binding. 



Men ved taalmodigt at studere de forskjelligste dyrkningsmedier 

 lykkedes det endelig for Maze at finde et, der j-der mikroben betingel- 



