233 



formelig danner en krans omkring dem. Af og til gnider sauen dem 

 nok af sig mod græsset, men straks er øinene igjen besatte, thi myg- 

 gen sværmer som en sk}' omkring dens hoved. 



Mens handelsmanden staar og betragter sauen og ynker den, kom- 

 mer der en linerle flyvende ned fra tåget og sætter sig kvidrende og 

 vippende med stjerten lige paa sauens hoved. Til sin forundring ser 

 han nu, at sauen ikke ryster linerlen af sig, men løfter hovedet op og 

 staar blikstille. Det var aabenbart, at disse to maatte være gamle 

 kj endinger og gode venner. Linerlen begyndte nemlig, straks sauen 

 havde løftet hovedet op og stod stille, med utrolig raphed og færdig- 

 hed at plukke myggen bort fra dens øine. Sauen rørte ikke et lem. 

 Det maatte ogsaa være deiligt at føle, at myggen blev plukket væk. 



Da linerlen havde nappet til sig saa mange, at den havde ligesom 

 en hel dusk eller krans af myg omkring nebbet, fløi den op under tåget 

 og smøg ind i et hul. Det var klart nok, at den havde sit rede og sine 

 tinger der, og det var nok en tidlig frokost, som den havde hentet til 

 dem. Rimeligvis havde myggen mættet sig mere eller mindre med 

 saueblod, saaledes at det maatte være en ret nærende kost, som ungerne 

 fik. Da linerlen fløi bor"", begyndte sauen igjen at spise og myggen 

 ligesaa. Men det vårede ikke længe, før linerlen kom tilbage og atter 

 tog plads paa sauens hoved, som denne straks løftede op og holdt stille. 

 Paa denne maade fortsatte de, saalænge handelsmanden saa paa dem 

 og sandsynligvis den hele dag i god forstaaelse og vel tilfredse med 

 hinanden. 



Straks efter ankomsten om vaaren vælger hvert linerlepar sin 

 redeplads, men det gaar sjelden for sig uden kamp og strid med andre 

 erler. Redet lægges paa mange forskjellige steder : i klipperifter, i 

 murhuller og sprækker, ogsaa i jor-dhuller, under trærødder og under 

 hustag. Underlaget bestaar af planterødder, græsstraa, tørre blade, 

 mos og lignende; ovenpaa dette lægges finere rodtrevler, stråa eller 

 lange, tynde græsblade. Indeni udfores det med uld, haar og lignende. 

 Eggenes antal er 5 — 8 ; de er 19 mm. lange, graahvide af farve og 

 overstrøet med askegraa eller brunlige punkter og smaa streger. Det 

 er bare hunnen, som ruger, men begge forældrene hjælper hinanden 

 m.6d at skaffe ungerne mad ; de forlader dem ikke, før de er voksne. 



Og naar saa høsten og reisetiden kommer, samler linerlerne sig 

 i store selskaber og drager under høle skrig mod syd. 



Det er vist ikke tvil om, at linerlen hos os i de senere aar er af- 



