242 



klære, „at hele sagen beroede paa en misforstaaelse". Han valgte det 

 fdrste, drog til Sverige og vandt her et nj't fædreland. over hvis navn 

 han skulde sprede saa magen glans, og for hvis interesser han i hele 

 sit liv var en ritrættelig virksom arbeider. 



Nordenskiold fik straks arbeide ved det naturhistoriske riksmuseums 

 mineralogiske afdeling. 1858 fulgte han Torell. den senere bekjendte 

 leder af den svenske geologiske undersøgelse, paa en eksjtedition 

 til Spitsbergen. Hermed begyndte hans reiser og forskninger i polar- 

 egnene, og disse gjentoges med nogle aars mellemrum gjeniiem et tids- 

 rum af henved 25 aar, et fjerdedels aarhundrede altsaa! 



Ekspeditionens opgave var at undersøge de arktiske bræer og ved 

 en sammenlignende undersøgelse af de subfossile moUuskschikter i det 

 S3^dlige Sverige med den endnu levende arktiske moUusk-fauna at vinde 

 sikre data for en forklaring af de erratiske forekomster i Skandinavien. 

 — Det var disse studier, som senei-e førte til teorierne om istiden og 

 de den ledsagende fænomener. 



Efter sin hjemkomst besøgte Nordenskiuld Einland og fik der tele- 

 gram om, at han var udnævnt til professor og intendant ved Natur- 

 historiska riksmuseens mineralogi.ska afdeling. Da den finske general- 

 guvernør ved en afskeds^udiens slog paa, at alt nok kunde bli godt 

 igjen, om Nordenskiold blot „ville angra sig'" — svarede denne: ,,Det 

 gjør jeg aldrig!" og hermed var bruddet fuldstændigt. Den svenske 

 professor fik sit pas med paalæg om at være over grænsen inden 14 

 dage. Stillingen som intendant ved riksmuseets mineralogiske samling 

 indehavde hau til sin død. Samlingen skal under Nordenskiiilds be- 

 styrelse ha vokset op til en af de betydeligste i Europa. 



I aaret 1861 foretog Torell en ny og større ekspedition til Si^its- 

 bergen, og j^aa denne var Nordenskiold atter med. Denne ekspedition 

 havde til hensigt saa tidlig som mulig at trænge frem til Spitsbergens 

 nordligste kyst, og derfra skulde saa et ekskursionsparti, bestaaende 

 af Torell, Nordenskiold og flere, forsøge at trænge frem mod nord; 

 undersøgelsen skulde gjælde det brændende spørgsmaal, om der er et 

 aabent hav ved polen eller ei. Meningerne herom har jo været delte 

 helt til vor tid. Resten af deltagerne skulde forblive paa Spitsbergen 

 og arbeide der. Ekspeditionen skulde endvidere undersøge betingel- 

 serne for en gradmaaling paa Spitsbergen, et arbeide, som netop nu 

 for tiden er under udføi-else af en svensk og en russisk gradmaaliugs- 

 ekspeditinn. Det er altsaa betydningsfulde, grundlæggende reiser, som 



