243 



Nordeiiskiold fra første færd var med paa. Den planlagte færd med 

 hundeslæder nord for Spitsbei'gen niaatte opgives; men iøvrigt var eks- 

 peditioneus udfald særdeles rigt og lønnende, og store samlinger til 

 stndiet af de arktiske egnes naturforholde bragtes med hjem. 



1864 blev Nordenskiold leder af en ny ekspedition til Spitsbergen, 

 udsendt af den svenske regjering for at ndføre de forberedende arbei- 

 der og midersøgelser tor en gradmaaling. Efter at have fnldendt disse 

 drog ekspeditionen nordover; men paa veien traf de imidlertid flere 

 baade med skibbrudne mandskaber. Disse maatte reddes, og da saa- 

 ledes antallet af mennesker ombord paa Nordenskiolds skib steg bety- 

 delig, maatte man vende om for ikke at rsiikere mangel paa proviant 

 og vand. 



De større europæiske nationers opmerksomhed var nn ogsaa blevet 

 henvendt paa polaregnene, og der kom igang en sterk agitation i disse 

 lande for at faa polai-ekspeditioner istand. Sverige, som havde tåget 

 initiativet til udforskningen af de polare egne, kunde ikke nu træde 

 tilbage. De tidligere ekspeditioner var hovedsagelig bekostede af stats- 

 midler; men man turde vanskelig regne paa større bidrag længere fra 

 statens side. Nordenskiold henvendte sig derfor til landshøvdingen i 

 Gøteborg, gvev C. A. Ehrensvard, med en motiveret plan til en n}^ 

 færd til S])itsbergen. Grev Ehrensvard tog sig med stor interesse af 

 sagen, og det lykkedes i Gøteborg ved tilskud fra privatmænd at faa 

 de nødvendige pengemidler samlede. Desuden fik man af staten over- 

 ladt postdampskibet ,, Sophia", hvis udrustning for ishavsfarten ogsaa 

 besorgedes af den svenske stat. Skibets chef var friherre v. Otter, 

 og under ham tjente løitnant Palander, Tegas senere chef. „ Sophia" 

 afseilede forsommeren 1868 og naaede den 4de oktober 81 '^ 42' n. b., 

 den høieste breddegrad, noget skib indtil da havde naaet frem til. 

 Under de videre forsøg paa at trænge længere frem mod nord 

 blev ., Sophia" slynget mod et isflak og fik en betydelig læk. Situa- 

 tionen var meget farlig; men man fik heldigvis bjerget skibet ind til 

 Amsterdamøen, hvor skaden foreløbig udbedredes. Men det var uraa- 

 deligt at fortsætte farten med et fartøi, der ikke var bygget til at 

 modstaa polarisen, og ekspeditionen maatte derfor styre tilbage til 

 hjemmet, som man naaede henimod aarets slutning. 



Længe skulde det ikke vare, før Nordenskiold atter drog ud mod 

 nord. Hans ry som polarfarer var nu anerkjendt, og interessen for polar- 

 forskningen var almindelig i ledende svenske kredse. Blandt bidrags- 



