253 



indiske joginers kunst, ved selvhypnose at kunne sætte sig i længere 

 tid i en skindød tilstand, hvad man, som det nu synes med urette, 

 længe har betvilet. Men han begik engang den uforsigtighed ikke 

 at overdrage sit skindøde legeme til sine elevers varetægt. Hans 

 filosofiske modstandere, der ikke vilde vide noget af sjælevandringen, 

 fik det en dag i sin magt, og de afskar sjælen tilbagetoget, idet de 

 hurtigt opbrændte det. 



Den franske fysiolog Devaux har i den senere tid igjen optaget 

 disse drukningsforsøg, og han fandt, at myrerne særlig havde stor 

 modstandsevne herimod. De bøier herunder legemet sammen, saa at 

 spidsen af bagkroppen kommer i berøring med munden. De levner 

 op igjen efter fem til ti minuters forløb, naar de kun har ligget ganske 

 kort i våndet, og man ikke bestrør dem med aske, men istedet sætter 

 dem paa^ noget trækpapir, der hurtig suger fugtigheden til sig. Efter 

 at have ligget i flere timer i vand, der mangen gang udstraktes til 

 6 — 8 timer, vaagnede de ogsaa, om end noget langsommere, til liv 

 igjen, særlig naar de blev lagt i solen. Efter en halv times forløb 

 viste da de første bevægelser sig, og efter en til halvanden time var 

 myrerne ganske restituerede. Selv om drukningen vårede 24 timer, 

 kom dog de fleste sig igjen, men de første bevægelser, der viste sig 

 efter to til tre kvarters forløb, var saa svage, at man maatte tåge lupen 

 til hjælp for at se dem. Opvaagningen blev fremskyndet ved en svag 

 pirren, f. eks. killen med en fjær. I begyndelsen viste der sig kun 

 en ganske svag opvaagning, som om det var en drøm, hvorpaa dyret 

 igjen faldt tilbage til sin dødlignende tilstand. Efter gjentagne af 

 pauser afbrudte beiøringer viste der sig forsvars- og angrebsbevægelser 

 mod fjæren, og endelig vaagnede myren ganske. 



Selv efter at have ligget 50 — 60 timer kunde nogle myrer gjen- 

 vinde sin tidligere munterhed. Andre derimod opvaagnede vel efter 

 tre til fire timers forløb saavidt, at de viste nogle livstegn i form af 

 bevægelser, men nogle timer senere døde de virkelig paa grund af, at 

 de havde ligget saa. længe i vand. En saadan forbigaaende tilbage- 

 venden til livet saa Devaux endog hos en myre, 5om i næsten fem dage 

 (110 timer) havde ligget i vand. Efterat den i nogle timer var bleven 

 udsat for frisk luft, gav den tydelige livstegn, men dette førte dog ikke 

 til, at den fuldstændig vaagnede op til liv igjen. 



Rent a priori skulde man antage, at de insekter, som skulde have- 

 den største modstandsevne mod at dø i våndet, maatte være vandbil- 



