261 



for om en istid i dette lands historie, som under ingen omstændighed 

 maa identificeres med den nordlige hemisfæres istid. Hvor stor ud- 

 strækning disse ældre tiders bræer har havt paa New Zealand viser 

 et kart, som Julius von Haast har udarbeidet i maalestok 1 : 1700000 

 over provinsern© Canterbury og Westland. 



Allerede det første blik paa kartet viser, at bræerne paa New 

 Zealand en gang maa have været meget store. Mod vest naaede de 

 helt ned til havet, mod øst havde de en længde af indtil 100 km. Denne 

 længde er jo ikke stor i sammenligning med bræerne i Østalperne, 

 hvor Etsch-, Inn- og Drauggletscherne har ca. 200 km.s længde, men 

 vi maa ikke glemme New Zealands ringe geografiske bredde og særlig 

 dets fjeldes høist ubetydelige dimensioner, de er nemlig i det høieste 

 SO km. bred, mens Alperne har en bredde af 200 — 250 km. 



Ogsaa paa Tasmanien er der i den seneste tid paavist spor af is- 

 tidsbræer, som maa have havt ganske anseelige dimensioner. Fra 

 ■øens 1400 — 1500 meter høie høiland naaede de vestlige bræer helt ned 

 til havet og endte ved Macquariebugten. En østerrigsk forsker, pro- 

 fessor v. Lendenfeld, har ligeledes fundet spor af gamle bræer i de 

 australske Alper, hvad der har fremkaldt en livlig diskussion i Austra- 

 lien. Ved denne blev det med sikkerhed fastslaaet, at disse alper 

 virkelig engang har havt bræer. Naar vi betænker, at de australske 

 Alper ligger paa 37 graders sydlig bredde, altsaa paa samme geogra- 

 fiske bredde som Sydeuropa, at de kun er noget over 2000 m. høi, 

 synes os disse spor af gamle bræer meget vigtige, thi de viser os, at 

 de australske Alper en gang har raget ind i snegrænsen ligesom Tas- 

 maniens høiland, hvad vi ovenfor har omtalt. Forsøger vi at udforske, 

 hvor langt ned snegrænsen strakt© sig under den australske istid, vil 

 vi finde, at den i de australske Alper i det høieste har gaaet ned til 

 1800 — 1900 m., i det nordlige New Zealand til 1300 m. og i det syd- 

 lige samt paa Tasmanien til 800 — 900 m. Dette er adskillig lavere, 

 end snegrænsen var under istiden i d© bjerge i Europa, som ligger paa 

 tilsvarende geografisk bredde. Paa de sydlige dele af Sierra Nevada 

 maa vi anslaa den til ca. 1000 m. høiere end paa d© australske Alper. 

 Paa de vestlige randfjelde paa det iberiske taffelland har den mindst 

 været 500 m. høiere end paa fjeldene i Tasmanien, der ligger paa samme 

 bredde. Paa Pyrenæerne har den mindst været 200 m. høiere end 

 paa New Zealands Alper. 



Ved denne sammenligning har vi saavel for den nordlige som den 



