264 



ikke kjender de høiere bredder, som vilde fremkomme ved antagelsen 

 af denne polforskyvning. Hvad der imidlertid frembyder store van- 

 skeligheder for denne teori er, at vi da maatte forrykke jordens nord- 

 pol til det nordlige Mexico, og at vi ikke i hele omegnen af denne nord- 

 pol med sikkerhed har kunnet paavise noget sj)or af en saadan permo- 

 carbonisk istid. Hvordan vi end betragter sagen, om vi antager 

 jordens nuværende aksestilling eller en anden, har vi dog meget van- 

 skeligt for at forklare os de permocarboniske istidsspor i Australien, 

 Foinndien og Kaplandet. 



Hertil knytter sig et af de vigtigste geologiske problemer, som 

 vi først maa lære at kjende i hele dets udstrækning, før vi kan komme 

 med noget forsøg paa at forklare os fænomenet. Vi maa da først 

 spørge os, om den blokformation, som i Indien, Australien og Kap- 

 landet er saa nær beslegtet med gondwånalagene, ogsaa forekommer 

 i Sydamerika, hvor der for kort tid siden paa forskjellige steder er 

 opdaget en glossopterisflora. Fremdeles maa vi stille os det spørgs- 

 maal, om det er absolut nødvendigt at tilskrive denne formation en 

 glacial oprindelse. Angaaende dette sidste spørgsmaal skal jeg kun 

 henvise til mine ovenfor nævnte udtalelser, at blokstenen minder meget 

 om vore glaciale formationer. Der er dog nogen forskjel. Fra Au- 

 stralien berettes der, at blokstenen er tydelig skiktet, hvad de glaciale 

 ruUestenslag som regel ikke er. Desuden har vi foruden de typiske 

 skurede rullestene, der ikke kan adskilles fra de glaciale, ogsaa andre, 

 som har en noget afvigende type. Det er de .saakaldte facetrullestene. 

 De udmerker sig ved enkelte afslebne flader, der ligesom ædelstenenes 

 facetter støder til hinanden i kanterne. Saadanne kjender man ikke 

 blandt bræstenene. Hertil kommer, at facetstenenes skuringer er 

 meget mere regelmæssig end de glaciales. Mens de sidste er skurede 

 paa kryds og tværs, er hine det altid kun i bestemte retninger. 



Facetlagene fra Salt Range i Forindien viser desuden en noget 

 sterkere skuring end bræskurestenene. Denne skuring begynder ofte 

 i smaa gruber. Dette er et fænomen, som vi oftere kan gjenfinde i 

 rullestenene i ældre konglomeratlag. I omegnen af Wien kan vi se 

 en saadan afleiring. Efter alt at dømme er' den en afleiring af en 

 gammel miocæn flod, som har udmundet i Wienerbækkenets hav. De 

 afieirede stenblokkes størrelse synes at vise, at denne flod maa have 

 havt et rivende løb. I de grovere partier minder blokkene 'om en 

 moræne, men samtidig viser de tydelig spor af, at de er blevne afslidte 



