266 



skare, er uhyre stort, hvad man lettelig vil forståa, naar man betænker, 

 at de fleste af dem om sommeren fortærer mere end sin egen vegt af 

 insekter pr. dag, og det er neppe tvilsomt, at denne enorme insekt- 

 mængde, om den havde faaet lov til at leve og formere sig, vilde have 

 efterladt sig mere end tydelige nok merker i skogen, paa markerne og 

 i vore haver, inden ligevegten paa anden maade paany lod sig gjen- 

 oprette. Lige saa sikkert er det dog ogsaa, at fuglene ikke sjelner 

 mellem de — fra menneskets standpunkt — nyttige og de skadelige 

 insektarter, og at deres jagt ligesaa gjerne gjælder de for blomster- 

 bestøvningen i mange- tilfælder nødvendige blomsterfluer, som de paa 

 trær og buske, i kjøkkenhaven og i blomsterbedene herjende skade- 

 insekter. Men krydser de paa denne maade end for en del menneskets 

 interesser, saa yder de til gjengjæld fuld valuta ved sine oplivende 

 sange og ved det liv, de spreder i skoge, lunde og i haverne, og glæden 

 ved at færdes i skog og mark vilde visselig blive i høi grad reduceret, 

 om vi skulde maatte være dem foruden. 



I fuld forstaaelse heraf søger mange naturvenner paa forskjellige 

 maader at lokke smaafuglene ind i sine haver eller at faa dem til at 

 holde sig omkring husene, dels ved at ophænge rugekasser, dels ved 

 at skyde eller paa anden maade fordrive deres fiender og saaledes at 

 værne om deres liv og sikkerhed. Specielt med hensyn til rugekas- 

 serne turde det her maaske være paa sin plads at fremkomme med 

 nogle faa bemerkninger. 



Fra dyrevennens standpunkt betragtet kan det naturligvis være 

 saa omtrent lioegyldigt^ hvilke smaafugle vi faar i vore rugekasser. 

 Men for den, der tillige har lidt tilovers for sin have og gjerne ser, 

 at de der plantede trær, buske- og blomsterplanter ikke lider nogen 

 overlast, er det paa ingen maade; ligegyldigt, om det er et spurvepar 

 eller et par egte insektædere, der tager hans kasser i besiddelse. Det 

 er nemlig bekjendt nok, at spurven ofte kan være plagsom om vaaren 

 baade ved at afbide bladknopperne paa busker og trær og ved at for- 

 tære udsaaet blomsterfrø eller ødelægge de af disse opkommende spi- 

 rer, for ikke at tale om frugter og bær om høsten. Derfor vilde det 

 for mang© være ønskeligt, om man kunde holde disse plebeiere borte 

 fra rugekasserne. Dette er imidlertid ikke en saa ligetil sag, som 

 mange maaske kunde være tilbøielig til at mene. Forsøger man, som 

 det har været praktiseret paa enkelte steder, særlig i Tyskland, at 



